Od první chvíle, kdy život na Zemi vznikl,
se neustále vyvíjel.
Vpřed ho hnal jak proměnlivý svět,
tak i ostrá konkurence.
Ale došlo i na jednu výjimečnou éru,
kdy evoluce zabrala na plné obrátky…
a dala vzniknout mnoha živočichům, kteří přežívají dodnes…
a rovněž ikonickým obrům,
kteří jim všem kdysi vládli.
Toto je příběh doby dinosaurů.
ŽIVOT NA NAŠÍ PLANETĚ
KAPITOLA PÁTÁ
VE STÍNU OBRŮ
Začíná období jury.
PŘED 200 MILIONY LET
Pangea, superkontinent, který zažil věk plazů,
se pomalu rozpadá.
Pohyby tektonických desek…
vytlačují na povrch lávové řeky…
a podoba planety se zásadně mění.
V průběhu pár milionů let
rozděluje roztavená láva obrovitánskou pevninu vedví.
Trhlinu mezi dvěma nově vzniklými kontinenty zaplavuje voda.
Jak se od sebe čím dál více vzdalují,
vznikají zbrusu nová životní prostředí.
Mnoho druhů zaniká,
ale evoluce přeživších se výrazně urychluje.
V případě jedné konkrétní skupiny obzvlášť.
PŘED 152 MILIONY LET
Hluboko ve vysokých lesích jurské Severní Ameriky
jsou na vzestupu největší živočichové, kteří kdy kráčeli po zemském povrchu.
Dinosauři.
Po rozpadu Pangey
se jim otevřel svět hojnosti.
Někteří, jako třeba diplodok, dorostli do délky 25 metrů.
Avšak i přes svou velikost
musejí být neustále na pozoru…
Nejsou totiž jedinými jurskými obry.
Alosaurus.
Dorůstá délky devíti metrů…
a řadí se k největším suchozemským predátorům
raného období dinosauří nadvlády.
Čeká na příležitost.
Ale o dospělé jedince nestojí.
Tento alosaurus si brousí zuby na mnohem snadnější kořist.
Mládě diplodoka.
Vylíhla se z vejce o velikosti grapefruitu,
a kdyby se hned připojila ke stádu, mohli by ji ostatní udupat.
Proto se o sebe musí prozatím postarat sama.
Alosaurus s ní udělá krátký proces,
pokud ji tedy najde.
Musí doufat…
že když se nepohne, nevšimne si jí.
Alosaurus má sice bystré smysly…
ale v bouři je takřka nemožné mládě vystopovat.
To bylo těsné.
Nebezpečí nehrozilo jen jí samotné.
Pokud chtějí mít co největší šanci na přežití,
musejí tato mláďata jíst hodně
a rychle…
aby dorostla do obřích rozměrů.
Avšak zatímco tito obrovití dinosauři požírali okolní rostliny,
ty se mezitím samy měnily.
Dokonce natolik zásadně, že život na Zemi jednou provždy změnily.
Kdysi dávno nechávaly rostliny šíření pylu čistě na větru a vodě…
ale v době dinosaurů u nich došlo v oblasti reprodukce k vynálezu,
který je tu s námi dodnes.
Květ.
Má průměr 40 centimetrů.
Tento konkrétní patří viktorii královské
rostoucí v Amazonském pralese.
Jeho jediným účelem je vábit opylovače.
S příchodem večera začíná vylučovat silnou ananasovou vůni.
Tento brouk nedokáže odolat.
Podobně jako jeho předkové,
ani tento omámený brouk si nemůže pomoci a leze do jejích útrob.
Protáhne se vnějšími okvětními lístky
až do samotného nitra květu,
kde spatří učiněný ráj.
Je tu vlhko a o deset stupňů vyšší teplota než venku.
A tak se brouk s chutí zakousne.
Avšak nabízí něco na oplátku.
Pyl sesbíraný z jiného leknínu.
Při hodování z něj pyl padá na rozmnožovací orgány květiny.
Za rozbřesku
se květ zavírá.
Její sametové okvětní lístky se kolem brouka svírají
a obalují ho lepkavým pylem.
Za soumraku se květ opět rozevírá.
Reprodukční poslání bylo naplněno,
a tak mění zabarvení a vypouští omamnou vůni.
Brouk, nyní celý od pylu z této květiny, může odletět
a mimoděk opylovat další květ viktorie královské.
Ale tato vzájemná spolupráce květin a hmyzích opylovačů
byla teprve u zrodu.
V době dinosaurů se přidaly další druhy…
Přenášely pyl z květiny na květinu…
výměnou za sladký nektar.
V době před 130 miliony let…
byly již květiny výrazně barevnější,
živější
a rozmanitější.
Snažily se totiž přilákat ty nejlepší opylovače.
Jak jich přibývalo…
krajina přestala být čistě zelená
a začala hrát všemi barvami.
Dnes je na světě kvetoucích rostlin desetkrát více
než všech zbylých druhů dohromady.
Jak svět postupně rozkvétal,
objevili se i další živočichové,
které začala spolupráce mezi rostlinami a hmyzem lákat.
A tak došlo k velkému rozvoji
rozmanitosti predátorů i kořisti.
Pavouci spatřili světlo světa již před 100 miliony let…
ale nyní začali spřádat spletité pavučiny…
ve snaze vytěžit z rozletu nového života maximum.
V polovině období dinosaurů…
došlo k natolik zásadnímu rozvoji biodiverzity…
hnanému nástupem kvetoucích rostlin…
že se na Zemi vůbec poprvé v jejích dějinách
vyskytovalo na souši více živočišných druhů než v oceánech.
PŘED 110 MILIONY LET
Ale nebyli to jen drobní tvorečkové,
kteří se proměnili k nepoznání.
Toto je deinonychus.
Má sice roztomilý kukuč,
ale stále jde o dinosaura.
Přesněji dinosauří mládě.
„Deinonychus“ se dá přeložit jako „hrůzostrašný pařát“,
ale to není jeho jediná přednost.
Má také výtečný zrak
a mimořádně citlivý sluch.
Ale jeho nejvýraznější adaptací je peří.
Jednoduché opeření se poprvé objevilo již v období triasu.
Nesloužilo k létání, zato hřálo.
Jelikož si dokážou udržet teplotu, mohou být tito teropodní dinosauři
aktivní ve dne i v noci.
Tím pádem mají víc času na výchovu a péči o mláďata.
Život ve skupině s sebou nese řadu výhod.
Obzvlášť co se týče obstarávání potravy.
Deinonychus loví ve smečce.
Navíc je velmi mazaný.
Jejich kořistí je arkansaurus, taktéž dinosaurus.
Jakožto býložravec vede však značně odlišný život.
Jedno mají ale oba společné.
Rychlost.
Udržet s kořistí krok je jedna věc.
Skolit ji
věc druhá.
Spolupracují
a na střídačku se snaží kořist unavit.
Jejich hrůzostrašné pařáty udělají s vyčerpaným arkansaurem krátký proces.
S postupující diverzifikací
se mnoho dinosaurů začíná častěji družit.
Ale na nejspolečenštějšího tvora tehdejší doby ani zdaleka nemají.
Vyvíjel se přímo pod jejich nohama.
V západní Africe
najdeme potomky těchto nesmírně společenských tvorů dodnes.
Termiti.
Jedna obrovská rodina
čítající pět milionů hlav.
Všichni neúnavně pracují pro dobro kolonie
a matky neboli královny.
Společenský hmyz
se poprvé objevil právě v době dinosaurů.
Recykloval nově vzrostlou vegetaci…
a zároveň sloužil jako hlavní zdroj potravy
svým nepřátelům.
Průzkumnice větří nebezpečí.
Nově zjištěnou informaci
musí okamžitě předat hnízdu.
Je stoupenkyní další pravěké skupiny společenského hmyzu…
mravenců.
Mezi těmito dvěma znepřátelenými druhy
to vře již mnoho milionů let.
Jde o mimořádný evoluční závod ve zbrojení.
Když dorazí zpět do mraveniště, povolá průzkumnice svou vlastní armádu.
Jde o dravé mravence rodu Megaponera.
Jako skvěle vycvičení římští legionáři…
jich tisíce pochodují do boje.
Když mají termití dělníky na dohled,
průzkumnice dává znamení…
a bojový oddíl se rozestupuje,
aby byl připraven na zteč.
Když jsou připraveni,
průzkumnice vydává finální rozkaz…
Vpřed.
Termiti však nejsou bezbranní.
Vyvinuli kastu vojáků, kteří dělníky chrání.
Jak mravence chytnou, ihned ho roztrhají.
Ale tito mravenci disponují vlastní specializovanou zbraní.
Jedem, který vypouští do nejzranitelnějšího místa
na těle rivalů.
Přímo mezi čelisti.
Počty obětí této odvěké války strmě stoupají.
Ale drancující mravenci mají převahu.
Vítězové vlečou poražené zpět do mraveniště,
aby jim nakrmili zbytek kolonie.
V podzemí mravenci uplatňují hlavní chloubu jejich evoluce.
Ošetřují totiž své spolubojovníky.
Mnoho z nich přišlo o končetiny.
Ale dělníci jim lížou rány.
Jejich sliny obsahují hojivá antibiotika.
Normálně by jich většina zahynula.
Ale díky ozdravné kůře
mohou již do 24 hodin znovu pochodovat do boje,
byť bez nějaké té končetiny.
Jde o jediného živočicha mimo člověka,
který využívá medicínu k záchraně života svých bližních.
Právě spolupráce umožnila společenským živočichům, jako jsou mravenci a termiti,
za vlády dinosaurů vzkvétat.
Avšak pohyb v zemi hluboko pod nimi neustával.
Blížila se další seizmická proměna.
PŘED 90 MILIONY LET
V době před 90 miliony let pohyby litosférických desek
nadále přetvářely podobu planety.
Úlomky Pangey se od sebe nadále vzdalovaly…
a magma deroucí se na povrch začalo nadzvedávat dna oceánů…
a tím i hladinu moře.
Pevninu postihly záplavy.
Vzniklo tak mnoho mělkých moří…
a několik ostrovních kontinentů,
každý se specifickým klimatem a podmínkami.
Dinosauři byli nyní izolováni
a dařilo se jim jako nikdy dříve.
PŘED 76 MILIONY LET
Vedle dlouhokrkých sauropodů a opeřených teropodů
dychtila po úspěchu i další skupina dinosaurů.
Ptákopánví.
Stejně jako diplodok, byli i oni převážně býložravci,
ale vyvinula se u nich čelist schopná žvýkat.
Proto díky rozmachu rostlin
začali ptákopánví, jako třeba maiasaura,
utvářet jedna z největších stád, která kdy brázdila zemský povrch.
Dinosauři si nyní podmanili všechny suchozemské ekosystémy,
která měnící se planeta nabízela.
V tu samou dobu
se i naše vlastní dynastie v podobě prvních opravdových savců
snažila využít hojnosti naplno.
Ve stínu obrů
se museli tito drobní tvorové početně poněkud uskromnit.
Ale i oni byli čím dál důmyslnější, společenštější
a schopní postarat se o své potomky.
V dnešních lesích na jihozápadě Austrálie
je možné vidět,
jak mohl život těchto pravěkých savců vypadat.
Toto je mravencojed žíhaný,
ohrožený vačnatec,
jehož stavy ve volné přírodě se odhadují na 3 000 jedinců.
Po vzoru některých předků
se i tato samice živí chutnými termity.
Dlouhým, lepkavým jazykem
je slupne raz dva.
Čím více, tím lépe.
Zpět v doupěti…
vyhlíží její návrat několik mláďat.
Klíčem k úspěchu savců
byla evoluce péče o potomstvo.
Od porození živých mláďat,
přes starání se o ně a kojení,
až po dosažení nezávislosti.
Ale tato rozechvělá písklata…
si musí ještě počkat.
Většina raných savců nebyla nijak zvlášť chráněná ani velká,
avšak stejně jako v dnešních lesích…
i tehdy číhalo nebezpečí na každém kroku.
Svlečená kůže jejich odvěkého protivníka…
hada.
První výskyt hadů přišel téměř souběžně s prvními opravdovými savci.
Oproti jejich plazím předchůdcům jim chyběly končetiny.
Vyvinulo se u nich dlouhé tělo,
které jim umožňuje lovit v norách
a tiše pronásledovat kořist v lesním podrostu.
Ale mladí savci nejsou zcela bezbranní.
Střeží je totiž jejich matky.
Jakmile spatří nebezpečí…
bije na poplach…
ale had má namířeno přímo za mláďaty.
Díky péči o potomstvo
vítězí v tomto případě savci.
Ale plazi jsou trpěliví.
Podle těchto pravidel hrají již od příchodu dinosaurů.
Když se dařilo savcům, dařilo se i hadům, kteří je lovili.
Dnes jich žije na světě přes 3 000 druhů.
Zvlněné tělo…
samý sval…
jim umožnilo osídlit takřka každý ekosystém na Zemi…
oceánu nevyjímaje.
Podobně jako u jiných plazů,
i jejich kůže může sloužit jako skvělé maskování.
Přidejte jed
a následky mohou být smrtící.
Ale savci se vyzbrojili mimořádnými obrannými mechanismy.
Však také s hady zápolí
již více než sto milionů let.
Chřestýš rohatý.
Vydrží čekat dlouhé hodiny, dokud nezachytí tepelnou stopu.
Tu zanechávají drobní teplokrevní savci.
Ale tarbíkomyši nejsou jen tak ledajací savci.
Vyvinula se u nich jedinečná schopnost,
díky které připomínají klokany.
Chladnokrevný chřestýš si dává načas.
Vydrží dlouhé týdny hladovět…
a vyčkávat na zteč.
Bleskové reflexy…
proti obdivuhodné trpělivosti.
Přesně takové extrémy s sebou přináší
odvěká hra na život
a na smrt.
PŘED 66 MILIONY LET
Po 150 milionech let dinosauří nadvlády
doputovaly kontinenty do víceméně nynějšího uspořádání.
Cestou vytvořily takové množství nových prostředí,
že byli dinosauři úspěšnější než kdy dříve.
Pod jejich nohami žily všechny hlavní třídy živočichů,
které dnes známe.
Dynastie z nejrůznějších dob.
Jak přeživší z dávné minulosti…
tak i ti, kteří spatřili světlo světa teprve nedávno.
Všichni žili ve skromných počtech,
neboť u moci se drželi dinosauři.
Obzvlášť jeden legendární, který vládl všem ostatním.
Třináct metrů dlouhý,
o hmotnosti devíti tun…
Není divu, že nejslavnějším predátorem
v dějinách života na naší planetě
je právě tyranosaurus rex.
Avšak není tu sám.
Další T-rex.
Vzájemně se obhlížejí.
Boje o teritorium jsou u tyranosaurů běžné.
Neštítí se ani kanibalismu.
Ale tomuto samci jde o něco jiného.
Našel totiž samici.
Nezbývá než se předvést a udělat na ni dojem.
Jen se nedopustit žádného přešlapu.
To by mohlo rande vmžiku skončit.
Jeho hypnotizující pohyby
doprovázené škádlivým ryčením
zřejmě přinášejí kýženou reakci.
Napodobuje jeho namlouvací tanec.
Ale nejvyšší známkou důvěry je odhalení krku.
Společně vzhůru, pouto je zpečetěno.
Dlouhých 150 milionů let
trvala dinosauří nadvláda.
Kdo ví, čeho všeho by dosáhli,
kdyby pokračovala i nadále.
Jenže nic v životě…
netrvá věčně.
Překlad titulků: Vojtěch Tuček