Siden livet ble til på jorden
har utviklingen aldri stanset.
Den drives frem av en verden i endring…
…og heftig konkurranse.
Men det fantes én forbløffende æra
hvor evolusjonen gikk på høygir.
Det ga oss mange av dyrene vi har den dag i dag.
Samt de ikoniske kjempene
som en gang hersket over dem.
Dette er historien om dinosaurenes tidsalder.
LIVET PÅ PLANETEN VÅR
KAPITTEL 5
I GIGANTENES SKYGGE
Det er tidlig juratid.
200 MILLIONER ÅR TILBAKE
Pangea, superkontinentet hvor reptilenes tidsalder begynte,
slites sakte i stykker.
Tektoniske plater i bevegelse…
…drev elver av magma opp til overflaten.
Det utløste en totalforandring av kloden.
I løpet av millioner av år
kløyver en rødglødende revne det enorme kontinentet i to.
Vann strømmer inn i revnen mellom de to nye kontinentene.
Etter hvert som avstanden øker
blir helt nye miljøer til.
Det gjør at mange dør ut.
Men evolusjonen hos de overlevende går i ekspressfart.
Spesielt hos én gruppe dyr.
I de høye skogene i juratidens Nord-Amerika…
…er de største landlevende dyrene verden har sett i fremvekst.
Dinosaurene.
Da Pangea ble splittet opp
havnet de i en bugnende verden.
Noen, som Diplodocus, har blitt 25 meter lange.
Men hvor store de enn er
kan de ikke senke guarden.
De er ikke de eneste gigantene i juratiden.
En Allosaurus.
Nesten ni meter lang.
Et av de største landrovdyrene
i begynnelsen av dinosaurenes regjeringstid.
Den leter etter en mulighet.
Men den er ikke ute etter de voksne.
Denne er ute etter et enklere bytte.
En ung Diplodocus.
Klekket fra et egg like stor som en grapefrukt.
Hun er for liten til å følge flokken, hvor hun kan bli trampet på.
Hun må derimot klare seg selv.
Allosaurus gjør kort prosess med babyen…
…om den finner henne.
Smårollingens beste sjanse…
…er å være helt i ro.
Allosaurus har skarpe sanser.
Men stormen skjuler sporene etter babyen.
Veldig nære på.
Og ikke bare for én ung Diplodocus.
For å øke sjansen for å overleve
må ungdyrene spise så mye de kan,
så raskt som mulig.
Da kan de bli til gigantiske voksne.
Men samtidig som at de enorme dinosaurene forsynte seg av plantene,
var også plantene i endring.
Endringene ville revolusjonere livet på jorden.
En gang var planter helt avhengige av vind eller vann for å spre pollen.
Men i dinosaurenes tidsalder
oppstod en nyvinning innen plante-reproduksjon.
Den er fortsatt til stede i dag.
Blomster.
Denne er 40 cm bred,
og tilhører en enorm vannlilje i Amazonasregnskogen i Sør-Amerika.
Dens eneste hensikt er å tiltrekke pollinatorer.
Når kvelden nærmer seg utgir blomsten en ananas-lignende duft…
…som denne billen ikke kan motstå.
Som sine forgjengere i urtiden
blir den bergtatte billen lokket inn.
Den presser seg gjennom de ytre blomsterbladene,
og inn i hjertet av blomsten.
Der venter et paradis.
På innsiden er det ti grader varmere enn natteluften utenfor.
Her mesker den seg på blomstens saftige innmat.
Men billen gir en gjenytelse.
Pollen, hentet fra en annen vannlilje.
Mens den spiser blir pollenet overført til blomstens formeringsorganer.
Ved daggry
lukker blomsten seg.
Billen lukkes inne i dens myke blader.
Den dekkes så av blomstens klebrige pollen.
I skumringen åpner blomsten seg igjen.
Den har gjort sitt for plantens reproduksjon.
Den skifter farge, og mister sin besnærende duft.
Da kan billen, dekket av denne blomstens pollen,
fly av sted,
for å pollinere en annen vannlilje.
Men forholdet mellom blomster og pollinerende biller
var bare begynnelsen.
Andre insekter i dinosaurenes tidsalder rykket snart inn.
De fraktet pollen fra blomst til blomst…
…i bytte mot sukkerholdig nektar.
For 130 millioner år siden…
…hadde blomster blitt mer livlige,
fargerike
og varierte,
i konkurransen om de beste pollinatorene.
Etter deres utbredelse…
…gikk landet fra å være helgrønt…
…til å bli et kaleidoskop av farger.
I dag fins det ti ganger flere blomsterplanter
enn alle andre plantearter til sammen.
Men mens jorden blomstret
begynte andre dyr å utnytte forholdet mellom blomster og insekter.
Det ga stor økning
i variasjon blant rov- og byttedyr.
Edderkopper hadde eksistert i over hundre millioner år.
Men nå lagde de innfløkte nett av silke.
De utnyttet den nye bølgen av liv.
Midt i dinosaurenes regjeringstid
økte artsmangfoldet så kraftig,
drevet frem av blomsterplantenes ankomst…
…at for første gang i jordens historie
var det flere arter på land enn i havet.
110 MILLIONER ÅR TILBAKE
Men det var ikke bare små dyr som forandret seg
på nye, grunnleggende måter.
Dette er Deinonychus.
Til tross for sitt yndige utseende
er det en dinosaur.
En dinosaur-baby.
Deinonychus kan oversettes til "grufull klo".
Men det er ikke hans eneste forse.
Han har også godt syn,
og utmerket hørsel.
Men hans mest iøynefallende tilpasning er fjærene.
Enkle, fjær-aktige strukturer dukket opp i triastiden.
Ikke for å fly med, men for å holde varmen.
Å kunne holde seg varm gjør at denne dinosaur-slekten, Theropoda,
kan være aktive dag og natt.
Det gir dem mer tid til å fostre opp unger i familier.
Å leve i grupper har flere fordeler.
Særlig når det er tid for å finne mat.
Deinonychus jakter nemlig i flokk.
Og de er kløktige.
Byttet, en Arkansaurus, er også en dinosaur.
Men den er for det meste en planteeter.
En ting de har til felles
er hurtighet.
Å ta igjen byttet er én ting.
Å felle det
er noe annet.
De samarbeider,
og bytter på å slite den ut.
De grufulle klørne gjør kort prosess med den utslitte Arkansaurus.
Da dinosaurene ble mer mangfoldige
ble mange mer sosiale.
Men de kunne ikke måle seg med de mest sosiale dyrene i sin tidsalder.
Dyr som utviklet seg like under føttene på dem.
I dagens i Vest-Afrika
finner vi fortsatt etterkommere av tidlige supersosiale dyr.
Termitter.
En enorm søskenflokk
på fem millioner individer.
Alle jobber utrettelig for kolonien,
og deres mor, dronningen.
Sosiale insekter som termitter
dukket først opp i dinosaurenes tidsalder.
De resirkulerte den nye vegetasjonen…
…mens de også var den viktigste matkilden
for sine fiender.
En speider har fulgt luktsporet deres.
Med oppdagelsen i hende
iler hun tilbake til tuen.
Hun tilhører en annen urgammel gruppe sosiale insekter.
Maur.
Konkurransen mellom disse rivaliserende artene
har pågått i millioner av år…
…i et bemerkelsesverdig utviklingskappløp.
I tuen samler speideren en hær.
Disse Megaponera-maurene er jegere.
Som en godt trent romersk legion…
…drar tusen soldater ut på krigstokt.
Når de kommer nær termitt-arbeiderne
gir speideren et signal.
Kolonnen brer seg ut.
De blir en bølge, klar til å velte.
Når de er på sitt sterkeste
gir speideren en siste ordre.
Angrip.
Termittene er ikke forsvarsløse.
De har utviklet en kaste med væpnede soldater som beskytter arbeiderne.
Når de fanger en maur, fjerner de raskt lemmene.
Men maurene har også spesialvåpen.
De stikker en giftig brodd inn i rivalenes eneste svake punkt.
Midt mellom kjevene.
Antall falne i dette historiske slaget stiger raskt.
Men maurene overvelder termittene.
Vinnerne samler sammen de beseirede
og frakter dem tilbake til tuen
for å mette resten av kolonien.
Under bakken viser maurene sitt største evolusjonære fremskritt,
og pleier sine sårede kamerater.
Mange har mistet lemmer.
Men arbeiderne slikker sårene til de skadde.
Antibiotika i spyttet hjelper dem å leges.
Uten dette hadde de fleste dødd.
Men takket være behandlingen
er de klare til å krige igjen innen 24 timer.
Selv om de mangler lemmer.
Dette er det eneste eksempelet på dyr, med unntak av mennesker,
som bruker medisin for å redde andres liv.
Ved å samarbeide
kunne sosiale dyr som maur og termitter blomstre under dinosaurene.
Men bakken under alles føtter var fortsatt i bevegelse.
Det skapte seismiske endringer.
90 millioner år tilbake.
Jordens omskiftelige kontinentalplater skaper stadig endringer.
Idet fragmentene av Pangea skilte lag…
…begynte strømmer av magma å løfte havbunnen.
Havnivået steg verden over.
Det ga oversvømmelser på landjorden.
Flere grunne hav ble til…
…samt flere øykontinenter,
med ulike klimaer og særtrekk.
Å bli separert på ulike kontinenter
lot dinosaurene florere som aldri før.
Ved siden av langhalsede Sauropoda og fjærdekte Theropoda
var en annen gruppe dinosaurer i vinden.
Ornithischia.
Som Diplodocus var de for det meste planteetere.
Men de hadde utviklet kjever som kunne tygge.
I kombinasjon med fremveksten av planteliv
kunne Ornithischia-arter som Maiasaura
danne noen av de største flokkene i verdens historie.
Over hele verden dominerte dinosaurer alle landområder
den omskiftelige planeten kunne by på.
På samme tid var vårt dynasti,
de første ekte pattedyrene,
i gang med å utnytte den nye overfloden.
I gigantenes skygger
var disse små dyrene begrenset til et liv i utkanten.
Men de ble også stadig mer avanserte, sosiale,
og egnet til å pleie avkommet.
I skogene i dagens sørvestlige Australia
er det mulig å se
hvordan livet kan ha sett ut for urtidens pattedyr.
Dette er en numbat,
et utrydningstruet pungdyr.
Det fins trolig bare 3000 i naturen.
Som sine forhistoriske forgjengere
livnærer hun seg på smakfulle termitter.
Hun bruker sin lange, klebrige tunge
for å slikke dem i seg.
Og jo flere, jo bedre.
For i hiet
venter en håndfull valper på henne.
Nøkkelen til pattedyrenes suksess
var utviklingen av foreldrestell.
Å føde levende unger,
og gi dem mat med morsmelk,
til de blir selvstendige.
Men for disse nervøse ungdyrene…
…kan det ta lang tid.
De fleste tidlige pattedyr hadde ikke pansring
eller størrelse å beskytte seg med.
Men som i vår tids skoger…
…var farene aldri langt unna.
En tom ham fra en forhistorisk fiende.
Slangen.
Slanger oppstod omtrent samtidig som de første pattedyrene.
De mistet lemmene til sine reptil-forgjengere,
og utviklet en strømlinjeformet kropp.
Det gjør dem velegnet til jakt i utgravde huler,
og å lydløst forfølge byttedyr på skogbunnen.
Men unge pattedyr er ikke helt hjelpeløse.
Mødrene kan passe på dem.
Hun får øye på trusselen…
…og slår alarm.
Men slangen er på vei mot ungen hennes.
Takket være foreldrepass
vant pattedyrene denne gangen.
Men reptiler er tålmodige.
De har lekt denne leken siden dinosaurene oppstod.
Når pattedyrene florerte,
gjorde slangene som spiste dem det samme.
I dag fins det over 3000 slangearter.
De har smidige kropper…
…fullstappet av muskler.
Evolusjonen lar dem utnytte nesten alle verdens leveområder.
Til og med i havet.
Som mange andre reptiler
kan huden deres gi dem god kamuflasje.
Kombinert med gift
kan det bli dødelig effektivt.
Men pattedyr har skaffet seg utrolige forsvarsteknikker.
De har vært i et våpenkappløp med slangene
i over hundre millioner år.
Sideruller-slangen.
Den kan vente i flere timer på at noe varmt skal gå forbi.
Varme fra små, varmblodige dyr.
Men kengurumus er ikke som andre gnagere.
De har utviklet en unik evne
som står til navnet.
Den kaldblodige siderulleren er tålmodig.
Den kan klare seg uten mat i ukevis.
Den venter bare på å angripe.
Lynraske reaksjoner…
…mot utrolig tålmodighet.
Dette er ytterlighetene som utvikles
i det evige spillet for å leve
eller dø.
66 MILLIONER ÅR TILBAKE
Etter 150 millioner år hvor dinosaurene dominerte,
hadde kontinentene flyttet seg nesten dit de er i dag.
Underveis hadde de skapt så mange nye miljøer
at dinosaurene hadde blitt mer vellykket enn noen gang.
Under dem levde alle de store dyregruppene vi er kjent med i vår tid.
Dynastier fra alle tider.
Overlevende fra en annen æra.
Sammen med de som nylig var blitt til.
Men alle var statister
i skyggen av dinosaurene,
og det ikoniske dyret som hersket over dem alle.
Tretten meter lang,
med en vekt på ni tonn.
Ikke rart at det mest kjente rovdyret
i historien om livet på planeten vår
er Tyrannosaurus rex.
Men han er ikke alene.
En annen T. rex.
De tar mål av hverandre.
Tyrannosaurer slåss gjerne om territorium…
…og sier ikke nei til kannibalisme.
Men denne hannen har noe annet i tankene.
Han har nemlig funnet en hunn.
Da må han gjøre sitt beste for å kurtisere henne.
Men om han gjør et feiltrinn
kan daten være over på sekunder.
De besnærende bevegelsene
og den dype brummingen
virker å vinne gehør.
Og hun gjenspeiler paringsspillet hans.
Men det ultimate tegnet på tillit er at han blotter halsen sin.
De reiser seg sammen, og båndet forsterkes.
I 150 millioner år
var verden dominert av dinosaurene.
Hvem vet hvilke høyder de kunne ha oppnådd om deres regjeringstid hadde fortsatt.
Men i livets historie…
…kan ingenting vare evig.
Tekst: Kristian Vilnes Opdahl