De când a apărut prima oară viața pe Pământ,
nu a încetat să evolueze…
condusă de o lume în continuă schimbare…
și de concurență puternică.
Dar a existat o eră remarcabilă,
în care evoluția a fost împinsă la maxim…
oferindu-ne multe dintre animalele care există și astăzi…
și pe uriașii emblematici
care i-a stăpânit odată.
Aceasta este povestea epocii dinozaurilor.
VIAȚA PE PLANETA NOASTRĂ
CAPITOLUL 5
ÎN UMBRA URIAȘILOR
Este începutul perioadei Jurasicului.
ÎN URMĂ CU 200 DE MILIOANE DE ANI
Pangea, supercontinentul care văzuse epoca reptilelor,
se destramă, puțin câte puțin.
Mișcarea plăcilor tectonice…
împinge râuri de magmă la suprafață…
declanșând transformarea totală a planetei.
De-a lungul a milioane de ani, o fisură topită despică
uriașa întindere de pământ în două.
Apa umple fisura dintre continentele nou-formate.
Pe măsură ce se distanțează tot mai mult,
se creează noi medii…
cauzând extincția multora…
accelerând evoluția supraviețuitorilor…
și a unui grup de animale, în special.
În adâncul pădurilor semețe din America de Nord, în Jurasic,
cele mai mari animale care au umblat pe Pământ sunt în ascensiune.
Dinozaurii.
După despărțirea Pangeei,
s-au trezit într-o lume îmbelșugată.
Unii, precum Diplodocus, au crescut până la 25 de metri lungime.
Dar, chiar și la dimensiunea lor,
nu pot lăsa niciodată garda jos…
pentru că nu sunt singurii uriași din Jurasic.
Allosaurus.
Are aproape nouă metri lungime…
și e printre cei mai mari prădători
de la începutul domniei dinozaurilor.
Caută ocazii.
Dar nu încearcă să vâneze adulții.
Acest specimen caută o pradă mult mai ușoară.
Un pui de Diplodocus.
Ieșită dintr-un ou de mărimea unui grepfrut,
e prea mică pentru a trăi în turmă, unde ar putea fi călcată în picioare.
În schimb, trebuie să se descurce singură.
Allosaurus se va ocupa repede de pui…
dacă îl poate găsi.
Cea mai bună șansă e…
să stea cât mai nemișcată.
Allosaurus are simțuri ascuțite…
dar ploaia maschează indiciile despre locația puiului.
A fost la limită…
și nu doar pentru un singur pui de Diplodocus.
Pentru a-și mări șansele de supraviețuire,
acești pui trebuie să mănânce cât de mult pot,
cât mai repede posibil…
ca să devină adulți de dimensiuni uriașe.
Dar, în timp ce acești dinozauri uriași devorau plantele din jurul lor,
și plantele se schimbau…
în moduri care aveau să revoluționeze viața pe Pământ.
Cândva, plantele se bazaseră doar pe vânt sau apă ca să-și răspândească polenul…
dar, în epoca dinozaurilor,
a apărut o inovație în reproducerea plantelor…
una care există și astăzi.
Floarea.
La 40 de centimetri,
aceasta aparține unui nufăr uriaș din pădurea amazoniană din America de Sud,
iar singurul ei scop e să atragă animalele pentru a o poleniza.
Pe măsură ce se apropie seara, floarea produce un parfum ca de ananas,
irezistibil pentru acest cărăbuș.
Ca strămoșii lui antici,
cărăbușul fermecat nu se poate abține să nu se lase ademenit.
Se strecoară printre petalele exterioare,
în inima florii,
unde îl așteaptă paradisul.
Înăuntru e un mediu înmiresmat, mai cald cu zece grade decât mediul.
Aici, se ospătează fericit cu pulpa suculentă a florii.
Dar cărăbușul oferă ceva în schimb,
polenul adunat de la alt nufăr uriaș.
Când se hrănește, polenul se transmite pe organele reproducătoare ale florii.
Când vin zorii,
floarea se închide…
învăluind cărăbușul cu petalele sale catifelate…
și acoperindu-l cu propriul polen lipicios.
La apus, floarea se deschide din nou.
După ce și-a servit scopul de a ajuta floarea să se reproducă,
își schimbă culoarea și își pierde mireasma tentantă…
permițându-i cărăbușului, acum acoperit de polenul florii,
să zboare mai departe
și să polenizeze, fără să știe, un alt nufăr uriaș.
Dar relația dintre flori și cărăbușii lor polenizatori
a fost doar începutul.
Alte insecte din epoca dinozaurilor s-au alăturat acțiunii curând…
ducând polenul din floare în floare…
în schimbul dulcelui nectar lichid.
Până acum 130 de milioane de ani…
florile deveneau tot mai viu colorate,
vibrante
și variate,
concurând să atragă cei mai buni polenizatori.
Prin răspândirea lor…
uscatul a devenit dintr-un verde nemărginit…
într-un caleidoscop de culori.
Astăzi, există de zece ori mai multe plante cu flori
decât toate celelalte specii de plante la un loc.
Însă, pe măsură ce lumea a înflorit,
alte ființe au început să exploateze
relația dintre floare și insectă…
creând o explozie
în varietatea prădătorilor și prăzii.
Păianjenii existau de peste 100 de milioane de ani…
dar acum începeau să-și țeasă mătasea în pânze complexe…
profitând de acest nou val al vieții.
La mijlocul domniei dinozaurilor…
era o asemenea explozie în biodiversitate…
alimentată de apariția plantelor cu flori…
încât, pentru prima oară în istoria Pământului,
existau mai multe specii pe uscat decât în oceane.
ÎN URMĂ CU 110 MILIOANE DE ANI
Dar nu doar ființele mai mici se schimbau
în moduri noi și radicale.
Acesta este Deinonychus.
În ciuda aspectului său adorabil,
este un dinozaur.
Un pui de dinozaur.
„Deinonychus” înseamnă „gheara teribilă”,
dar nu e singurul lui punct forte.
Are și vedere ageră
și auz excelent.
Dar cea mai captivantă adaptare sunt penele lui.
Structurile simple de pană au apărut prima oară în Triasic.
Nu pentru zbor, ci pentru a-i ține de cald.
Această capacitate
înseamnă că ramura teropodă a dinozaurilor
poate fi activă ziua și noaptea…
oferindu-le mai mult timp să-și crească puii ca într-o familie.
Viața într-un grup are și alte avantaje,
mai ales când e timpul să găsească hrană…
pentru că Deinonychus vânează în haită.
E și inteligent, pe deasupra.
Prada lor, Arkansaurus, este un dinozaur…
dar duce o viață foarte diferită, hrănindu-se mai ales cu plante.
Însă, o calitate comună este…
viteza.
Să țină pasul cu prada e una.
S-o doboare
este altceva.
Lucrând în grup,
încearcă pe rând să-l obosească.
Ghearele lor teribile curmă suferința rapid Arkansaurusului epuizat.
Prin diversificarea dinozaurilor,
mulți au devenit tot mai sociali.
Dar nu se puteau compara
cu cele mai sociale animale ale epocii lor,
cele care evoluau chiar sub picioarele lor.
Astăzi, în Africa Occidentală,
încă mai găsim descendentele acelor ființe sociale timpurii.
Termitele.
O familie imensă,
de cinci milioane de insecte,
muncind neobosite pentru colonie
și pentru mama lor, regina.
Insectele sociale precum termitele
au apărut prima oară în epoca dinozaurilor…
reciclând noua vegetație…
și fiind principala sursă de hrană
a inamicilor lor.
O cercetașă le-a luat urma.
Ducând vestea descoperirii ei,
se grăbește înapoi în mușuroi.
E membră a unui alt grup antic de insecte sociale…
furnicile.
Rivalitatea dintre aceste specii rivale
face ravagii de milioane de ani…
într-o revoluționară cursă de înarmare.
În mușuroi, cercetașa își adună propria armată.
Sunt furnici prădătoare, Megaponera.
Ca o legiune romană bine instruită,
o mie de soldați mărșăluiesc la război.
Când sunt aproape de termitele lucrătoare,
cercetașa dă un semnal…
iar coloana se răspândește în evantai,
devenind un val pregătit să se spargă.
Acum, în plină forță,
cercetașa dă un ultim ordin…
acela de atac.
Termitele nu sunt fără apărare.
Au dezvoltat un grup de soldați armați care să protejeze lucrătoarele.
Când prind o furnică, o dezmembrează pe loc.
Dar aceste furnici au propriile arme specializate.
Își înfig acele veninoase în singurul punct slab al rivalelor,
chiar între fălci.
Numărul victimelor din această luptă de când lumea crește rapid.
Dar furnicile prădătoare copleșesc termitele.
Învingătoarele le adună pe învinse
și le cară înapoi în mușuroi
pentru a hrăni restul coloniei.
Sub pământ, furnicile prezintă culmea realizărilor lor evolutive,
îngrijindu-și camaradele rănite.
Multe au pierdut membre.
Dar lucrătoarele ling rănile celor rănite,
folosind antibiotice transmise prin saliva lor pentru a le vindeca.
Fără asta, majoritatea ar muri.
Dar, datorită tratamentului,
vor purta mărșălui iar la război în decurs de 24 de ore,
chiar și cu membre lipsă.
Acesta este singurul exemplu de animale, cu excepția oamenilor,
care salvează vieți prin medicamente.
Lucrând împreună,
animalele sociale, precum furnicile și termitele, au prosperat sub dinozauri.
Dar pământul de sub picioarele tuturor era încă în mișcare,
provocând schimbări seismice.
ÎN URMĂ CU 90 DE MILIOANE DE ANI
În urmă cu 90 de milioane de ani, mișcările plăcilor tectonice
continuau să remodeleze planeta.
Când fragmentele din Pangea se desfăceau,
creșterea nivelului de magmă a început să ridice fundul oceanului,
ridicând nivelul mării la nivel global.
Asta a inundat pământul…
creând numeroase mări puțin adânci…
și multiple continente insulare,
fiecare cu propriul climat și caracter.
Izolați pe întinderile fiecăruia, dinozaurii s-au dezvoltat ca niciodată.
Pe lângă sauropozii uriași cu gât lung și de teropozii cu pene,
un alt grup de dinozauri își găsea succesul.
Ornitischienii.
La fel ca Diplodocus, erau erbivori, în mare parte,
dar au dezvoltat fălci cu care puteau mesteca.
Ajutați de creșterea numărului de plante,
ornitischienii, precum Maiasaura,
formau printre cele mai mari turme văzute vreodată pe Pământ.
În întreaga lume, dinozaurii dominau toate habitatele terestre
pe care planeta în schimbare le avea de oferit…
dar, în același timp,
dinastia noastră, primele mamifere adevărate,
profitau de noul belșug.
În umbra uriașilor,
aceste mici ființe erau limitate la o viață pe margine.
Dar și ele deveneau tot mai sofisticate, mai sociale
și capabile să-și îngrijească puii.
Astăzi, în pădurile din sud-vestul Australiei,
este posibil să ne facem o idee
cum ar fi putut fi viața pentru unele dintre acele mamifere antice.
Acesta este un numbat,
un marsupial pe cale de dispariție,
existând numai 3.000 în sălbăticie.
La fel ca strămoșii ei preistorici,
și ea se bazează pe o dietă de termite delicioase.
Folosindu-și limba lungă și lipicioasă,
le adună cu poftă.
Cu cât sunt mai multe, cu atât mai bine…
fiindcă în vizuină,
o mână de pui îi așteaptă întoarcerea.
Succesul mamiferelor s-a bazat
pe evoluția îngrijirii părintești,
dând naștere la pui vii
și hrănindu-i cu laptele mamei
până ajung să fie independenți.
Dar, pentru acești pui fără astâmpăr,
ar putea dura ceva.
Majoritatea mamiferelor timpurii nu aveau armuri sau dimensiuni impozante…
însă, ca în pădurile de astăzi…
pericolul n-a fost niciodată prea departe.
Pielea năpârlită a rivalului lor antic…
Șarpele.
Șerpii s-au dezvoltat în aproape aceeași perioadă cu primele mamifere.
Au scăpat de membrele strămoșilor lor reptilieni
și au dezvoltat un trup suplu…
adaptându-se perfect la vânătoarea în vizuini
și la urmărirea pe nesimțite a prăzii prin tufișuri.
Dar mamiferele tinere nu sunt întrutotul neajutorate.
Mamele lor le poartă de grijă.
Ea vede pericolul…
și dă alarma…
dar șarpele se îndreaptă direct spre puiul ei.
Datorită îngrijirii părintești,
în acest caz, mamiferele au izbăvit.
Dar reptilele au răbdare.
Au fost în joc de la apariția dinozaurilor.
Mamiferele se dezvoltau, dar și șerpii care se hrăneau cu ele.
Astăzi există peste 3.000 de specii de șerpi.
Cu trupurile lor sinuoase,
pline de mușchi…
au evoluat să exploateze aproape toate habitatele de pe Pământ…
chiar și oceanele.
Ca multor reptile,
pielea lor le oferă camuflajul perfect.
Când se adaugă veninul,
efectul poate fi mortal.
Dar mamiferele au dobândit niște metode de apărare extraordinare…
încleștându-se într-o cursă cu șerpii
de peste o sută de milioane de ani.
Crotalul de deșert.
Poate aștepta ore întregi semnale de căldură în trecere…
căldură provenită de la mamifere mici cu sânge cald.
Dar șoarecele cangur nu este un rozător obișnuit.
A dezvoltat o abilitate unică,
cum îi spune și numele.
Acest crotal cu sânge rece nu se grăbește.
Poate rezista săptămâni fără hrană…
așteptând să atace.
Reacții la fracțiuni de secundă…
contra unei răbdări incredibile.
Acestea sunt extremele care se pot dezvolta
într-un joc etern al vieții
și morții.
ÎN URMĂ CU 66 DE MILIOANE DE ANI
După 150 de ani de stăpânire a dinozaurilor,
continentele se mutaseră aproape în poziția de astăzi.
Pe parcurs, creaseră multe medii noi,
încât dinozaurii aveau mai mult succes ca niciodată.
Sub picioarele lor trăiau toate grupurile majore de animale
pe care le recunoaștem astăzi…
dinastii de peste vremuri,
supraviețuitori din altă eră…
alături de cele care ieșiseră în față recent.
Dar toate erau împinse pe margine
de stăpânirea dinozaurilor
și de animalul emblematic care stăpânea asupra tuturor.
Lung de treisprezece metri,
cântărind nouă tone…
nu e de mirare că cel mai renumit prădător
din istoria vieții de pe planeta noastră
este Tyrannosaurus rex.
Dar nu e singur.
Un alt T-rex.
Cei doi se măsoară din priviri.
Tyrannosaurs luptă adesea pentru teritoriu…
și nu se abțin de la canibalism.
Dar acest mascul are altceva în minte…
fiindcă a găsit o femelă.
Asta înseamnă să-și arate cele mai bune mișcări pentru a o cuceri.
Dacă judecă abordarea greșit,
întâlnirea s-ar putea încheia în secunde.
Mișcarea lui hipnotizantă
și chemările lui neastâmpărate
par să stârnească reacția dorită.
Ea îi oglindește dansul de curtare.
Dar semnul suprem al încrederii este expunerea gâtului.
Ridicându-se împreună, își consolidează legătura.
Timp de 150 de milioane de ani,
dinozaurii au stăpânit planeta.
Cine știe ce noi culmi ar fi atins
dacă domnia lor ar fi continuat?
Dar, în povestea vieții…
nimic nu este veșnic.
Subtitrarea: Ramona Coman