Sedan liv först uppstod på planeten jorden
har det aldrig slutat utvecklas,
drivet av en ständigt föränderlig värld
och av hård konkurrens.
Men det fanns en anmärkningsvärd era
när evolutionen gick på högvarv
och gav oss många av de djur vi har idag
och de ikoniska jättarna
som en gång härskade över dem.
Det här är historien om dinosauriernas tid.
KAPITEL 5
Det är juraperiodens gryning.
200 MILJONER ÅR SEDAN
Pangea, superkontinenten som bevittnade reptilernas tidsålder,
sliter långsamt sönder sig själv.
Skiftande tektoniska plattor
tvingar floder av magma till ytan
vilket inleder planetens totala förändring
Under miljontals år
delar en smält spricka den stora landmassan i två delar.
Vatten fyller sprickan mellan de nybildade kontinenterna.
När de rör sig allt längre ifrån varandra
skapas helt nya miljöer
vilket orsakar mångas utrotning
men snabbar upp evolutionen för de överlevande
och en grupp djur i synnerhet.
152 MILJONER ÅR SEDAN
Djupt inne i skogarna under juraperiodens Nordamerika
är jordens största djur någonsin på frammarsch.
Dinosaurier.
När Pangea splittrades
fann de sig själva i en värld av överflöd.
Vissa, som diplodocus, har blivit 25 meter långa.
Men inte ens med deras storlek
kan de sänka garden,
för de är inte juraperiodens enda jättar.
Allosaurus.
Med en längd på nästan nio meter
är den ett av de största rovdjuren på land
under inledningen av dinosaurernas välde.
Den letar efter tillfällen.
Men det är inte de vuxna den är ute efter.
Den här allosaurusen letar efter ett mycket lättare byte.
En diplodocus-unge.
Kläckt ur ett ägg som inte var större än en grapefrukt
är hon för liten för att leva bland hjorden där hon kan bli nedtrampad.
Istället måste hon klara sig själv.
Allosaurusen kommer snabbt att ta itu med ungen
om den lyckas hitta henne.
Ungens bästa chans
är att hålla sig så stilla som möjligt.
Allosaurusen har skarpa sinnen,
men ovädret döljer ungens position.
Det var nära ögat,
och inte bara för en ung diplodocus.
För att öka deras chanser att överleva
måste de unga äta så mycket de kan
så fort som möjligt
så att de kan växa sig jättestora.
Men medan dessa enorma dinosaurier slukade växterna runt dem
förändrades växterna själva
på sätt som skulle revolutionera livet på jorden.
En gång i tiden
förlitade sig växter enbart på vind eller vatten för att sprida pollen,
men under dinosauriernas tid
uppstod en innovation inom växternas förökning
som är med oss än idag.
Blomman.
Med en diameter på 40 centimeter
tillhör den här en jättenäckros i Amazonas regnskog i Sydamerika,
och dess enda syfte är att locka ett djur att pollinera den.
När kvällen närmar sig producerar blomman en stark, ananasliknande doft
som är oemotståndlig för skalbaggen.
Precis som hans gamla förfäder
kan den förhäxade skalbaggen inte låta bli att lockas in.
Den klämmer sig igenom de yttre bladen
in i blommans hjärta
där paradiset väntar.
Där inne är det tio grader varmare än i den omgivande kvällsluften.
Här festar den glatt på blommans saftiga kött.
Men skalbaggen erbjuder också nåt i gengäld:
Pollen som plockats upp från en annan jättenäckros.
När den äter gnids pollenet av på blommans reproduktiva delar.
När gryningen kommer
sluter sig blomman
och sveper in skalbaggen i dess sammetslena blomblad
och täcker den med sitt eget klibbiga pollen.
I skymningen öppnar sig blomman igen.
Efter att ha tjänat sitt syfte att hjälpa växten att fortplanta sig
förändrar den färg och förlorar sin lockande doft
och låter skalbaggen, som nu är täckt av den här blommans pollen,
att flyga iväg
och omedvetet pollinera en annan jättenäckros.
Men relationen mellan blommor och deras pollinerande skalbaggar
var bara början.
Andra insekter under dinosauriernas tid började snart göra samma sak
och förde pollen från blomma till blomma
i utbyte mot deras söta nektar.
För 130 miljoner år sen
blev blommor mer iögonfallande,
färgstarka,
och variationsrika
när de tävlade om att attrahera de bästa pollinerarna.
När de spred sig
förändrades landytorna från en oändlig grönska
till ett kalejdoskop av olika färger.
Idag finns det tio gånger fler växter som blommar
än alla andra växtarter tillsammans.
Men när världen blomstrade
började andra varelser utnyttja
relationen mellan blommor och insekter
vilket orsakade ett uppsving
i variationsrikedomen av rovdjur och byten.
Spindlar hade funnits i över 100 miljoner år,
men nu började de spinna komplexa nät
för att ta till vara på livets nya förändringar.
Under mitten av dinosauriernas välde
ökade den biologiska mångfalden så explosionsartat,
tack vare växternas blommor,
att för första gången under jordens historia
fanns det fler arter på land än i haven.
110 MILJONER ÅR SEDAN
Men det var inte bara de mindre varelserna som förändrades
på nya och radikala sätt.
Det här är deinonychus.
Trots sitt charmerande utseende
är det en dinosaurie.
En dinosaurieunge.
"Deinonychus" betyder "förskräcklig klo",
men det är inte hans enda styrka.
Han har även bra syn
och utmärkt hörsel.
Men hans mest iögonfallande anpassning är hans fjädrar.
Enkla fjäderliknande strukturer dök först upp under triasperioden.
Inte för att flyga, utan för värme.
Att kunna hålla sig varm
betyder den här grenen av dinosaurier, theropoderna,
kan vara aktiva dag och natt
vilket ger dem mer tid att uppfostra sina ungar som en del av en familj.
Att leva i en flock har också andra fördelar,
särskilt när det är dags att hitta föda,
för deinonychus är flockjägare.
Och de är dessutom smarta.
Deras byte, arkansaurus, är också en dinosaurie,
men den lever ett helt annat, mestadels växtätande, liv.
Men nåt de båda har gemensamt
är snabbhet.
Att hinna ikapp bytet är en sak.
Att fälla det
är en annan.
De samarbetar
och turas om att trötta ut den.
Deras hemska klor innebär ett snabbt slut för den utmattade arkansaurusen.
När dinosaurierna diversifierades
blev många mer sociala.
Men inte ens de kunde mäta sig
med de mest sociala djuren under deras tidsålder,
djur som utvecklades precis under deras fötter.
Idag, i Västafrika,
kan vi fortfarande hitta ättlingar till de tidiga supersocialiserarna.
Termiter.
En enorm syskonfamilj
på fem miljoner
som arbetar outtröttligt för kolonin
och deras mor, drottningen.
Sociala insekter som termiter
dök först upp under dinosauriernas tid
och återvann den nya vegetationen
samtidigt som de var den främsta födokällan
åt sina fiender.
En spanare har följt deras doft.
Hon skyndar sig tillbaka till boet med nyheten om sin upptäckt.
Hon tillhör en annan grupp sociala insekter:
Myrorna.
Konkurrensen mellan dessa rivaliserande arter
har pågått i miljontals år
i en anmärkningsvärd evolutionär kapprustning.
I sitt näste samlar spanaren ihop en egen armé.
Det här är megaponera, rovdjursmyror.
Som en vältränad romersk legion
marscherar tusentals soldater ut i krig.
När de närmat sig termitarbetarna
ger spanaren en signal
och kolonnen börjar sprida ut sig
till en våg som är redo slå ner.
Nu, med full kraft,
ger spanaren en sista order:
Anfall.
Termiterna är inte försvarslösa.
De har utvecklat en separat grupp beväpnade soldater som skyddar arbetarna.
Om de fångar en myra så blir den snabbt styckad.
Men myrorna har sina egna specialvapen.
De skjuter sina giftiga gaddar mot sina rivalers enda svaga punkt,
mitt emellan käkarna.
Förlusterna i denna uråldriga strid ökar snabbt.
Men myrorna överväldigar termiterna.
Segrarna samlar ihop de besegrade
och bär dem tillbaka till boet
för att mata resten av kolonin.
Under jord uppvisar myrorna höjdpunkten av sina evolutionära prestationer
när de tar hand om sina skadade kamrater.
Många har förlorat lemmar.
Men arbetarna slickar de skadades sår
och använder antibiotika i saliven för att underlätta läkningen.
Utan det skulle de flesta dö.
Men tack vare behandlingen
kan de dra ut i krig igen inom ett dygn,
även med saknade lemmar.
Det här är det enda exemplet på djur, förutom människor,
som använder medicin för att rädda andras liv.
Genom att samarbeta
frodades sociala djur som myror och termiter under dinosauriernas tid.
Men marken under allas fötter var fortfarande i rörelse
och det orsakade seismiska förändringar.
90 MILJONER ÅR SEDAN
För 90 miljoner år sedan fortsatte jordens skiftande tektoniska plattor
att omforma planeten.
När fragmenten av Pangea spred ut sig
började uppvällande magma att lyfta havsbottnen
och öka globala havsnivåer.
Det översvämmade landmassorna
och skapade många grunda hav
och flertalet ökontinenter,
var och en med sitt eget klimat och karaktär.
Isolerade på sina respektive landmassor frodades dinosaurierna som aldrig förr.
76 MILJONER ÅR SEDAN
Vid sidan av de långhalsade sauropoderna och de fjäderklädda theropoderna
var även en annan grupp dinosaurier framgångsrik:
Ornithopoderna.
Precis som diplodocus var de mestadels växtätare,
men de hade utvecklat käkar som kunde tugga.
Kombinerat med växtlivets uppsving
gjorde det att ornithopoder, som maiasaura,
kunde bilda några av de största hjordarna som någonsin skådats på jorden.
Över hela världen dominerade dinosaurierna nu alla levnadsmiljöer på land
som den föränderliga planeten hade att erbjuda,
men samtidigt
gjorde vår egen dynasti, de första riktiga däggdjuren,
det bästa av det nya överflödet.
I skuggan av jättarna
var dessa små varelser begränsade till ett liv i utkanterna.
Men de blev också alltmer sofistikerade, sociala,
och duktiga på att ta hand om sina ungar.
Idag, i skogarna i sydvästra Australien,
är det möjligt att få en inblick
av hur livet kan ha varit för några av de uråldriga däggdjuren.
Det här är en numbat,
ett utrotningshotat pungdjur.
Det uppskattas förekomma endast 3 000 i vilt tillstånd.
Som några av hennes förhistoriska förfäder
överlever även hon på en diet av goda termiter.
Hon använder sin långa, klibbiga tunga
för att skopa upp dem med god aptit.
Och ju fler, desto bättre,
för hemma i boet
väntar några ungar på att hon ska komma tillbaka.
Avgörande för däggdjurens framgång
var utveckling av föräldrarnas omhändertagande,
att föda levande ungar
och låta dem dia på modersmjölk
tills de blir självständiga.
Men för de här nervösa småttingarna
kan det ta ett tag.
De flesta tidiga däggdjur hade varken rustning eller storlek som skydd,
men precis som i dagens skogar
var faran aldrig långt borta.
Det ömsade skinnet från deras uråldriga motståndare,
ormen.
Ormar utvecklades ungefär samtidigt som de första riktiga däggdjuren.
De förlorade sina reptilförfäders armar och ben
och utvecklade en strömlinjeformad kropp
vilket gör dem perfekt anpassade för att jaga i hålor
och i tysthet jaga sitt byte genom undervegetationen.
Men unga däggdjur är inte helt hjälplösa.
De har sina mödrar som tar hand om dem.
Hon ser faran
och ger larm,
men ormen är på väg rakt mot hennes unge.
Tack vare förälderns omhändertagande vann däggdjuren den här gången.
Men reptiler har tålamod.
De har spelat det här spelet sen dinosauriernas gryning.
Och när däggdjuren frodades gjorde ormarna som livnärde sig på dem likaså.
Idag finns det fler än 3 000 ormarter.
Med sina slingrande kroppar
fulla av muskler
har de utvecklats för att utnyttja nästan alla livsmiljöer på jorden,
till och med haven.
Som många reptiler
kan deras hud erbjuda perfekt kamouflage.
I kombination med gift
kan effekten vara dödlig.
Men däggdjuren har utvecklat fantastiska försvar
efter en kapprustning med ormar
som varat i över hundra miljoner år.
Sidvindaren.
Den väntar i timmar på tecken på värme
som kommer från små varmblodiga däggdjur.
Men kängururåttor är inga vanliga gnagare.
De har utvecklat en unik förmåga
som passar deras namn.
Den kallblodiga sidvindaren bidar sin tid.
Den kan klara sig i veckor utan mat
medan den väntar på att slå till.
Blixtsnabba reaktioner
mot otroligt tålamod.
Sådana ytterligheter kan utvecklas i det eviga spelet på liv…
…och död.
66 MILJONER ÅR SEDAN
Efter 150 miljoner år av dinosauriernas herravälde
hade kontinenterna flyttats nästan till där de är idag.
Längs vägen hade de skapat så många nya miljöer
att dinosaurierna hade blivit mer framgångsrika än någonsin tidigare.
Under deras fötter bodde alla de stora djurgrupperna
som vi känner igen idag,
uråldriga dynastier,
överlevande från en annan tid,
tillsammans med de som mer nyligen trätt fram.
Men alla tvingade till utkanterna
av dinosauriernas dominans
och det ikoniska djuret som härskade över dem alla.
Med en längd på tretton meter
och med en vikt på nio ton
är det inte konstigt att det mest kända rovdjuret
i historien om livet på vår planet
är tyrannosaurus rex.
Men han är inte ensam.
Ännu en tyrannosaurus.
De iakttar varandra.
Tyrannosaurier kämpar ofta om revir
och de drar sig inte för kannibalism.
Men den här hanen har nåt annat i åtanke
för han har hittat en hona.
Så han vill visa sig från sin bästa sida för att vinna hennes gunst.
Men om han begår nåt misstag
kan dejten vara över på några sekunder.
Hans hypnotiserande rörelser
och djupa, mullrande läten
verkar locka fram rätt respons.
Och hon härmar hans uppvaktningsdans.
Men det ultimata tecknet på tillit är att blotta hans nacke.
När de gör det tillsammans bekräftar de sitt band.
I 150 miljoner år
härskade dinosaurierna på planeten.
Vem vet hur långt de hade nått
om deras styre hade fortsatt.
Men i livets historia
varar inget för evigt.
Undertexter: Daniel Rehnfeldt