Відколи з'явилося життя на планеті Земля,
воно не припиняло розвиватися…
кероване мінливим світом…
і сильною конкуренцією.
Але була одна дивовижна епоха,
коли еволюція неймовірно постаралася,
давши нам багато тварин, яких ми маємо й досі…
і легендарних гігантів,
які колись панували над ними.
Це історія епохи динозаврів.
ЖИТТЯ НА НАШІЙ ПЛАНЕТІ
РОЗДІЛ 5
У ТІНІ ГІГАНТІВ
Це світанок юрського періоду.
200 МІЛЬЙОНІВ РОКІВ ТОМУ
Пангея, надконтинент, який пережив епоху плазунів,
повільно розривається.
Зсув тектонічних плит…
змушує річки магми виходити на поверхню…
починаючи повне перетворення планети.
Протягом мільйонів років
розплавлена щілина розрізала гігантську територію суші навпіл.
Вода заповнювала розрив між новоутвореними континентами.
Коли вони віддалялися,
створювалися цілком нові середовища…
що спричинило вимирання багатьох…
але й сильно прискорило еволюцію для тих, хто вижив…
а особливо для певної групи тварин.
152 МІЛЬЙОНИ РОКІВ ТОМУ
Глибоко у високих лісах Північної Америки юрського періоду…
у розквіті найбільші тварини, які коли-небудь ходили Землею.
Динозаври.
Після розпаду Пангеї,
вони опинилися у світі достатку.
Деякі, як диплодок, виросли до 25 метрів завдовжки.
Але навіть за такого розміру
вони не могли ослабляти пильності…
адже вони були не єдині гіганти юрського періоду.
Алозавр.
Майже дев'ять метрів завдовжки.
Це один із найбільших хижаків на суші
в ті ранні дні панування динозаврів.
Він шукає можливості.
Але йому потрібні не дорослі.
Цей алозавр шукає куди легшу здобич.
Дитинча диплодока.
Вилупившись з яйця завбільшки з грейпфрут,
воно замале, щоби жити серед стада, де його можуть розтоптати.
Натомість воно має дбати про себе саме.
Алозавр хутко розправиться з дитинчам…
якщо зможе знайти.
Найкраща надія молодняку…
робити якомога менше рухів.
Алозавр має гострі чуття,
та буря маскує всі підказки щодо місцеперебування дитинчати.
Було дуже близько…
і не лише для одного юного диплодока.
Щоби збільшити свої шанси на виживання,
цей молодняк має їсти стільки, скільки зможе,
і якомога швидше…
щоби вирости величезними дорослими.
Але коли ці величезні динозаври пожирали рослини довкола них,
змінювалися і самі рослини.
Змінювалися так, що це докорінно змінило життя на Землі.
Колись рослини покладалися лише на вітер або воду для поширення пилку…
але в епоху динозаврів
з'явилися інновації у розмноженні рослин…
що й досі функціонують у сучасному світі.
Квітка.
Діаметром 40 сантиметрів це квітка
гігантської водяної лілії в тропічному лісі Амазонки Південної Америки…
і її єдина мета — заманити тварину для її запилення.
З наближенням вечора квітка видає потужний аромат, схожий на ананасовий…
перед яким цьому жуку не встояти.
Як і його давні предки,
заворожений жук не може не спокуситися пролізти всередину.
Він протискається крізь зовнішні пелюстки
в серце квітки,
де на нього чекає рай.
Усередині на десять градусів тепліше, ніж навколишнє нічне повітря.
Тут він із радістю ласує соковитим м'якушем квітки.
Але жук також пропонує щось натомість —
пилок, зібраний з іншого гігантського латаття.
Поки він живиться, пилок стирається на репродуктивні частини квітки.
Коли настає світанок,
квіти закриваються…
огортаючи жука своїми оксамитовими пелюстками…
і вкриваючи його власним липким пилком.
У сутінках квітка знову розкривається.
Відігравши свою роль у допомозі розмноженню рослини,
вона змінює колір і втрачає привабливий аромат…
дозволяючи жуку, укритому пилком уже цієї квітки,
полетіти
й мимоволі запилити ще одне гігантське латаття.
Але стосунки між квітами та їхніми запилювачами —
були лише початком.
Інші комахи в епоху динозаврів теж незабаром активізувалися…
переносячи пилок від квітки до квітки…
натомість отримуючи солодкий рідкий нектар.
Сто тридцять мільйонів років тому…
квіти набували яскравості,
насиченості
та розмаїття,
адже вони змагалися за найкращих запилювачів.
Коли вони поширилися…
земля перетворилася з безкрайньої зелені
на калейдоскоп різних кольорів.
Сьогодні квітучих рослин удесятеро більше,
ніж усіх інших видів рослин разом узятих.
Але коли світ розквітнув,
інші істоти почали користуватися
зв'язком між квіткою і комахою…
що викликало сплеск
у різноманітті хижаків і здобичі.
Павуки існували вже понад 100 мільйонів років…
але тоді вони почали прясти своє павутиння в складні тенета…
користуючись цією новою хвилею життя.
До середини епохи правління динозаврів…
стався такий вибух біорізноманіття…
який підсилювався появою квітучих рослин…
що вперше в історії Землі
на суші було більше видів, ніж в океанах.
110 МІЛЬЙОНІВ РОКІВ ТОМУ
Але радикально й по-новому
змінювалися не лише малі істоти.
Це дейноніх.
Попри невеличкий розмір,
це динозавр.
Дитинча динозавра.
«Дейноніх» перекладається як «жахливий кіготь»…
але це не єдина його сила.
У нього також гострий зір
і чудовий слух.
Але його найпомітніше пристосування — це пір'я.
Прості подібні до пір'я утворення вперше з'явилися в тріасовому періоді.
Не задля польоту, а задля тепла.
Здатність зберігати тепло
означало, що ця гілка динозаврів — тероподи,
могла бути активна вдень і вночі.
що давало їм більше часу, аби вирощувати дітей у сім'ї.
Життя в групі мало й інші переваги,
особливо коли приходив час шукати їжу…
бо дейноніх — зграйний мисливець.
І до того ж розумний.
Їхня здобич, арканзавр — теж динозавр…
але він веде зовсім інший, переважно травоїдний спосіб життя.
Та їх обох об'єднує
швидкість.
Наздогнати свою здобич — це одне.
Повалити її —
це зовсім інше.
Працюючи разом,
вони по черзі виснажували свою здобич.
Їхні жахливі кігті швидко прикінчували виснаженого арканзавра.
Коли динозаври диверсифікувалися,
багато з них стали дуже соціальними.
Але навіть вони не могли зрівнятися
з найбільш соціальними тваринами свого часу,
тваринами, які розвивалися прямо в них під ногами.
Сьогодні в Західній Африці
досі можна знайти нащадків перших надсоціальних тварин.
Термітів.
Одна величезна сім'я братів і сестер,
що налічує п'ять мільйонів осіб…
де всі невпинно працюють на колонію
і їхню матку, королеву.
Соціальні комахи, як-от терміти,
уперше з'явилися в епоху динозаврів…
вони переробляли нову рослинність…
але й водночас були основним джерелом їжі
для своїх ворогів.
Розвідник пішов за їх запахом.
Озброєний новиною про відкриття,
він біжить до свого гнізда.
Він належить до іншої давньої групи соціальних комах…
мурах.
Конкуренція між цими суперницькими видами
триває мільйони років…
у надзвичайних еволюційних перегонах озброєнь.
У своєму гнізді розвідник викликає власну армію.
Це хижі мурахи мегапонера.
Як добре вимуштруваний римський легіон…
тисяча солдатів маршує на війну.
Наблизившись до термітів-робітників,
розвідник подає сигнал…
і колона починає розширюватися,
стаючи хвилею, що готова до нападу.
Тепер щосили
розвідник видає останній наказ…
в атаку.
Терміти не беззахисні.
Вони набули окремої команди озброєних солдатів, які захищають робітників.
Вони ловлять мураху й швидко розчленовують.
Але ці мурахи мають власну спеціальну зброю.
Вони встромляють свої отруйні жала в єдине слабке місце своїх давніх суперників —
прямо поміж щелеп.
Кількість жертв у цій віковій битві швидко зростає.
Але мурахи-мародери перемагають термітів завдяки кількості.
Переможці збирають переможених
і несуть їх назад до мурашника,
щоби нагодувати решту колонії.
Під землею, мурахи демонструють вершину своїх еволюційних досягнень,
піклуючись про своїх поранених товаришів.
Багато хто втратив кінцівки.
Але робітники облизують рани поранених,
використовуючи антибіотики, що містяться в їх слині, аби допомогти їм вилікуватися.
Без цього більшість загинула б.
Але завдяки лікуванню
вони зможуть повернутися на війну за 24 години,
навіть без кінцівок.
Це єдиний приклад тварин, які, як людина,
використовують ліки, аби рятувати життя.
Працюючи разом,
соціальні тварини, такі як мурахи та терміти, процвітали в епоху динозаврів.
Але земля під їхніми лапами досі рухалася,
що спричиняло сейсмічні зміни.
90 МІЛЬЙОНІВ РОКІВ ТОМУ
Дев'яносто мільйонів років тому тектонічні плити Землі
продовжували змінювати форму планети.
Коли уламки Пангеї поширилися…
напливи магми почали підіймати морське дно,
підвищуючи глобальний рівень морів.
Це затопило сушу…
створивши численні мілководні моря…
й острівні континенти,
кожен із власним кліматом і характером.
Ізольовані на своїх клаптях суші, динозаври процвітали, як ніколи раніше.
76 МІЛЬЙОНІВ РОКІВ ТОМУ
Поряд з довгошиїми велетенськими завроподами та пернатими тероподами
інша група динозаврів також досягла успіху.
Птахотазові.
Як і диплодоки, вони були переважно травоїдні…
але в них були щелепи, які давали здатність жувати.
У поєднанні зі сплеском рослинності,
ці птахотазові, як-от маязаври,
утворювали найбільші стада, які крокували Землею.
У всьому світі динозаври панували в усіх середовищах
мінливої планети…
але водночас
наша власна династія, перші справжні ссавці,
також на повну користалася новими багатствами.
У тінях велетнів
ці маленькі істоти були обмежені життям на марґінесі.
Але вони теж ставали все складнішими, соціальними
й здатними дбати про свій молодняк.
Сьогодні в лісах південно-західної Австралії
можна побачити,
яким могло бути життя деяких древніх ссавців.
Це намбат,
сумчаста тварина під загрозою зникнення,
вид якої налічує лише 3 000 осіб у дикій природі.
Як і деякі її доісторичні предки,
вона теж виживає завдяки смачним термітам.
Довгим липким язиком
вона з радістю їх зачерпує.
І чим більше, тим вона радісніша…
бо в лігві…
купка дитинчат чекає на її повернення.
Важливою для успіху ссавців
була еволюція батьківського піклування…
народження вже живого дитинчати
й годування їх молоком матері
до досягнення незалежності.
Але для цієї схвильованої малечі…
це може зайняти деякий час.
Більшість ранніх ссавців не мали ні броні, ні розміру для самозахисту…
але, як і в сучасних лісах…
небезпека завжди чатувала неподалік.
Скинута шкіра їхнього давнього ворога…
змії.
Змії розвивалися майже в ті ж часи, що й перші справжні ссавці.
Вони втратили руки й ноги предків-плазунів
і набули обтічних тіл…
що зробило їх ідеально пристосованими до полювання в норах
і мовчазного переслідування здобичі в підліску.
Але молоді ссавці не зовсім безпомічні.
У них є матері, які доглядають за ними.
Вона помічає небезпеку…
і б'є на сполох…
але змія прямує саме до дитинчати.
Завдяки батьківській опіці
цього разу ссавці перемагають.
Але плазуни терплячі.
Вони грають у цю гру із самого початку епохи динозаврів.
І коли процвітали ссавці, процвітали й змії, що ними харчувалися.
Сьогодні існує понад 3 000 видів змій.
Завдяки їхнім звивистим тілам…
що набиті м'язами…
вони еволюціонували, щоби виживати майже в усіх середовищах на Землі…
навіть в океанах.
Як і багато плазунів,
їхня шкіра надає їм ідеальний камуфляж.
У поєднанні з отрутою
ефект може бути смертоносним.
Але ссавці отримали неймовірний захист…
адже вони брали участь у цих перегонах озброєнь зі змією
протягом понад ста мільйонів років.
Гримучник рогатий.
Він годинами чекатиме на ознаки тепла…
що поширюється від маленьких теплокровних ссавців.
Але стрибакові — не звичайні гризуни.
Вони набули унікального вміння,
що чудово відповідає їх імені.
Холоднокровний гримучник чекає свого часу.
Він може тижнями не їсти…
в очікування на свій напад.
Миттєва реакція…
проти неймовірного терпіння.
Це крайнощі, які можуть розвинутися
у вічній грі життя
і смерті.
66 МІЛЬЙОНІВ РОКІВ ТОМУ
Після 150 мільйонів років правління динозаврів,
континенти змістилися майже туди, де вони є зараз.
Водночас вони створили стільки нових середовищ,
що динозаври стали більш успішними, ніж будь-коли раніше.
Під їхніми ногами жили всі основні групи тварин,
які ми впізнаємо зараз…
династії з різних віків,
ті, що вижили в попередній епосі…
а також ті, що нещодавно вийшли на перший план.
Але всі вони були змушені жити на марґінесі
через домінування динозаврів
і єдиної культової тварини, яка правила над ними всіма.
Тринадцять метрів завдовжки,
вагою дев'ять тонн.
Не дивно, що найвідоміший хижак
в історії життя на нашій планеті
це тиранозавр.
Та він не сам.
Ще один тиранозавр.
Вони завбільшки одне з одного.
Тиранозаври часто боролися за територію…
і не цуралися канібалізму.
Але цей самець замислив дещо інше…
бо він знайшов самицю.
А це означає, що треба показувати свої найкращі рухи, щоби підкорити її.
Та щойно вона чогось не оцінить,
і це побачення може скінчитися за лічені секунди.
Його заворожливі рухи
та глибоке ричання,
схоже, викликають правильну реакцію.
І вона віддзеркалює його танець залицяння.
Але головна ознака довіри — відкриття своєї шиї.
Підіймаючись разом, вони зміцнюють свої стосунки.
Протягом 150 мільйонів років
планетою правили динозаври.
Хтозна, яких нових вершин вони досягли б,
якби їхнє правління тривало.
Але в історії життя…
ніщо не вічне.
Переклад субтитрів: Ольга Мазур