Je zima…
avšak úplně jiná než všechny dosavadní.
Toto je zima postapokalyptická.
Jsme 66 milionů let v minulosti
a svět byl takřka zničen
kataklyzmatickou událostí.
Toto je příběh pádu dinosaurů…
a zároveň povstání z popela
přeživších, kterým spadla celá Země do klína.
ŽIVOT NA NAŠÍ PLANETĚ
KAPITOLA ŠESTÁ
POVSTAT Z POPELA
PŘED 66 MILIONY LET
Začínáme v období křídy…
v den, který měl změnit běh dějin.
U edmontosaura v Severní Americe nastalo období hnízdění.
Tato samice musí jako obvykle nakrmit svá o hladová mláďata.
Dopřát jim co nejlepší začátek života.
Tisíc kilometrů jižně
dospělá samice tyranosaura
zasvěcuje své potomky do umění lovu.
Jenže ti jsou nedočkaví.
Mají se ještě hodně co učit.
Třeba jim bude štěstí přát zítra.
Na západě stádo alamosaurů,
jedněch z největších dinosaurů, kteří kdy žili,
začíná den rituálem starým řadu generací.
Pochutnávají si na borovicovém jehličí.
Pod hladinou nedaleko afrického pobřeží
oceán doslova překypuje životem.
Dominují mu obří mořští plazi.
Ti spolu s dinosaury
vládnou planetě Zemi již úctyhodných 150 milionů let.
Ale dnešek přinese zásadní změnu.
Asteroid o velikosti Everestu
letí k Zemi rychlostí 100 000 kilometrů za hodinu.
Po jeho dopadu se svět jednou provždy změní.
Uvolní totiž sílu miliardy atomových bomb.
Odstartuje řetězovou reakci ničivých událostí.
Začne to smrtícím výbuchem tepelné radiace.
Každá živá věc v okruhu tisíce kilometrů se do pár sekund vypaří.
Zemská kůra se vlivem nárazu otřese
a vyvolá seizmické tlakové vlny.
Do pár minut…
postihnou celý svět ničivá zemětřesení.
Pro alamosaura…
je to jen začátek.
Zemětřesení vyvolá řadu obřích vln,
které postupují mořem i vnitrozemskými jezery.
Území Severní Ameriky zaplaví ohromné množství vody.
Sílícímu proudu nelze odolávat věčně.
Podlehnou i ti nejmocnější.
Necelou hodinu po dopadu
se začnou trosky vymrštěné do vesmíru vlivem gravitace vracet zpět na Zemi.
Při opětovném vstupu do atmosféry se rozžhaví doruda.
Spalující atmosféra rozpoutává na zemi hotové peklo.
Pevnina začíná připomínat gril rozžhavený na 400 stupňů.
Zvířata se tu pomalu pečou zaživa.
Aby toho nebylo málo, z nebe začnou padat kamenné úlomky.
Do dvou hodiny po nárazu
zahaluje bouře dusivého prachu polovinu planety.
Je takové teplo,
že vzplanou stromy.
Rozpínajícímu se peklu nelze uniknout.
Teď už jim není pomoci.
Slavná dinosauří nadvláda
během jediného dne končí.
Pro oceány byly následky stejně smrtící jako pro pevninu.
Sirný prach začal pršet ve formě kyselého deště.
Pravěké útesy byly vymazány z povrchu.
Pavučina života se zpřetrhala.
Velcí mořští plazi zahynuli.
Jejich těla posloužila jako potrava pro mrchožrouty,
kteří se v hlubinách na smrti se přiživovali.
Členovce.
Žraloky.
Skryto před spouští, kterou asteroid způsobil,
mnoho životních forem přežilo.
Pochutnávalo si na všech těch mršinách.
Hodovalo na vyhynutí.
Ale nahoře nad hladinou bylo vše úplně jinak.
Dlouhé roky po nárazu asteroidu
byla Země na pohled mrtvá.
Lesy,
pláně,
hory…
bez života.
Ale jakmile se oblaka prachu rozptýlila…
a znovu vysvitlo světlo…
ukázalo se, že přece nebyl konec všemu.
Jako první vylezli zástupci hmyzu.
Přiživovali se na padlých.
Život jim zachránily podzemní tunely,
kokony
a opancéřovaná těla.
V úkrytech pod zemí
přežili i někteří plazi.
A pod povrchem říčních delt a mokřadů
unikli zkáze další živočichové.
Obojživelníci.
Vzhledem k omezenému množství potravy přežili jen menší tvorové…
včetně zástupců naší dynastie
savců.
Zdědili planetu bez dinosaurů.
Alespoň se zdálo.
Kdo by býval tušil, že jistou skupinu živočichů
ochrání před vyhynutím jejich vlastní zárodečné buňky.
Světe div se, vyklubal se z nich
nevšední typ dinosaurů.
Šlo o dinosaury opeřené.
Známé též pod názvem ptáci.
Před apokalypsou
žily v korunách stromů stovky pravěkých druhů,
které však při lesních požárech zanikly.
Avšak hrstka ptáků hnízdících na zemi přežila.
Tito přeživší měli peří, které je udržovalo v teple.
A byli od prvního nádechu soběstační.
Živili se hmyzem a semeny
a byli schopní do pár hodin chodit.
Před 66 miliony let
se ptáci stali posledními přeživšími potomky dinosaurů.
A z těchto skromných tvorů
vzešla slavná dynastie.
Avšak jejich neuvěřitelný příběh se začal psát
již dlouho před dopadem onoho asteroidu.
PŘED 160 MILIONY LET
Jura.
Doba obrů.
Avšak tento ztracený svět vysokých útesů
byl i domovem jednoho drobného tvora.
Žil v nebezpečném světě.
Aby přežil, musel se mimořádně činit a přizpůsobit se.
Toto je anchiornis.
Malý, opeřený dinosaurus
s jehlovitými zuby uzpůsobenými k lovení hmyzu.
Ale tato samice je zároveň kořistí.
Má na ni spadeno mladý sinraptor.
A je pěkně hladový.
Anchiornis je pomalý a neohrabaný.
Sinraptor zahnal samici do slepé uličky.
Jenže ta dobře věděla…
kam utíká.
Umí létat.
Malý krok pro dinosaura,
ale velký skok pro život na Zemi.
Tento raný plachtící druh stál u zrodu nové dynastie.
A právě létání pomohlo jejich potomkům přežít
dobu po nárazu asteroidu.
Dnes můžeme na jednom místě vidět, jak to kdysi mohlo probíhat.
Jde o drsný, opuštěný svět.
Nacházíme se ve výšce čtyř tisíc metrů na náhorní plošině Altipláno v Chile.
Zdejší podmínky nepřežije takřka nic.
Ale jisté skupině živočichů se to přece jen podařilo…
Ptákům.
Po vzoru těch, kteří se vyvinuli po dopadu asteroidu,
plameňáci vzali schopnost plachtění prvních opeřených dinosaurů
a vynalezli nový způsob letu.
Revoluci ve vzdušném prostoru.
Křídla, kterými se dá mávat.
Tento aktivní způsob letu
umožnil plameňákům cestovat za potravou…
jako to ptáci dělali již před miliony let.
Opeření, které u dinosaurů původně zajišťovalo udržování teploty,
bylo uzpůsobené k létání.
Avšak to není stále vše.
Zuby nahradily zobáky…
umožňující rozšíření jídelníčku.
Ale pokroky v oblasti potravy a létání
by ptákům samy o sobě nadějnou budoucnost nezajistily.
Osvojili si rovněž poněkud okázalý pravěký zvyk,
který zaručuje přežití nejpřizpůsobivějších.
Dvoření.
V případě plameňáků
taneční souboj.
Berou ho velmi vážně.
Porota je mimořádně přísná.
Není divu. Musejí si vybrat nejvhodnějšího partnera.
Ptáci málem zanikli spolu s posledními dinosaury.
Avšak díky opeřeným přednostem
se jim naskytla možnost povstat.
Ale neměli to vůbec snadné.
Následkem dopadu asteroidu
poklesla teplota planety o neuvěřitelných 25 stupňů.
Ale díky jejich schopnosti přečkat zimu
se již po několika milionech let
navrátily borovicové lesy.
Semena zajistila, že tyto obří jehličnany z období dinosaurů
přežily.
Největším z nich, tyčícím se do výšky 100 metrů,
byl sekvojovec.
V zemi pod těmito lesy
dřímala skupina teplokrevných živočichů,
kteří byli dlouho přehlíženi.
Savci.
Zprvu šlo o drobné tvory,
podobné hrabošům.
Po zániku dinosaurů mohli konečně vylézt na povrch.
Ale již pět milionů let po dopadu asteroidu
se borové lesy staly domovem nových živočichů…
kteří v nich straší dodnes.
Sovy.
Ptáci již nebyli pouhými přeživšími.
Stali se z nich predátoři.
Toto je puštík vousatý.
Ostré pařáty,
a ještě ostřejší zrak…
z něj dělají nebeského zabijáka.
Lítá takřka v naprosté tichosti a poslouchá, kde se šustne kořist.
Drobní savci před ní nejsou v bezpečí nikde.
Zatímco se první sovy staly postrachem lesů na severu,
jinde se rýsoval zbrusu nový ekosystém.
Asteroid způsobil zánik tří čtvrtin všech druhů rostlin a živočichů na Zemi.
V tropech trvalo šest milionů let,
než se do nich konečně navrátil život.
Avšak dorazil v úplně jiné podobě.
Toto znovuvzkřísení bylo podpořeno obrovským rozmachem…
diverzity kvetoucích rostlin.
Takovou pestrost svět nikdy neviděl.
Tropické deštné pralesy.
Tento prosperující ekosystém
byl založen na úzkém vztahu mezi květinami
a jejich hmyzími opylovači.
Ale vtom přiletěli nováčci…
a začali fušovat hmyzu do řemesla.
Díky mimořádným letovým schopnostem
se zvládali prodrat i spletitou džungli.
Jejich miniaturní rozměry
jim umožnily proniknout až ke sladkému nektaru.
A jejich potomci tu s námi žijí dodnes.
Kolibříci.
Aby mohli usrkávat nektar,
naučili se po vzoru hmyzu vznášet na jednom místě.
Křídly přitom mávnou osmdesátkrát za sekundu.
Protáhlé zobáky jim umožňují smlsnout si na pestré škále rostlin.
Kolibříci mnoho svých hmyzích konkurentů předčí.
Ale veškerá tato aktivita je stojí spoustu energie.
Proto se o ty nejlepší květiny vyplatí bojovat.
Zobák slouží rovněž jako zbraň.
Ale jeden druh kolibříka nemá důvod se rvát.
Disponuje mimořádnou adaptací, na kterou jsou ostatní krátcí.
Pohleďte na mečozobce.
Délka jeho kordu je úctyhodná.
Pronikne i do té nejužší skulinky.
A tak si jako jediný může vychutnat nektar durmanovce.
V letech následujících po apokalypse
již lesům nevládli dinosauři.
Zabydleli se tu jejich drobní příbuzní, a to zcela novým způsobem.
Ale ne v každém koutě světa byl drobný vzrůst výhodou.
PŘED 20 MILIONY LET
Zánik dinosaurů znamenal,
že mnoho ekosystémů na Zemi bylo náhle k mání.
Především pláně.
V oblasti Jižní Ameriky se 46 milionů let po dopadu asteroidu
se ptáci hnízdící na zemi stihli vyvinout v nejobávanější predátory…
od dob tyranosaura rexe.
Ve stínu vzrostlých palem…
zdědili po svých pravěkých předcích ty nejagresivnější rysy.
Na mýtině se pase stádo raných savců.
Theosodon, velikostí podobný dnešním lamám.
Dospělá samice drží stráž.
Avšak nevšimne si…
hrůzoptáka.
Má hlavu jako krumpáč a dorůstá do výšky dvou a půl metru.
Místo létání upřednostňuje hrubou sílu.
Samice vycítí, že je něco špatně.
Ale hrůzopták se pohybuje takřka v tichosti.
Lov začíná.
Dokáže vmžiku nabrat rychlost až 50 kilometrů za hodinu.
Vyhlídl si mládě,
které zaostává.
Těžká hlava mu pomáhá
rychle měnit směr.
Je načase zasadit poslední úder.
Neúprosní hrůzoptáci si tou dobou podmanili jihoamerické pláně.
Avšak na odvrácené straně světa
začaly věčně se pohybující kontinenty psát novou kapitolu
příběhu života.
PŘED 15 MILIONY LET
Austrálie se již několik milionů let přesouvala směrem na sever.
A přitom dala vzniknout mělkým vodám.
Šlo o novou kolébku života.
Napůl rostliny,
napůl živočichové.
Toto jsou koráli.
Díky sluneční energii
vytvořili největší živoucí útvar v dějinách naší planety.
Tropické útesy.
Před 15 miliony let znamenala tato mořská městečka
pro mnoho přeživších jedinečnou příležitost.
Z hlubin sem zamířili žraloci.
Útesy přilákaly i jedny z posledních mořských plazů…
želvy.
V tomto podvodním ráji
se vyvinul nespočet nových druhů ryb.
Přebytek živin zanedlouho doputoval na otevřený oceán,
který rázem ožil.
A toho si nemohla nevšimnout…
jedna neúnavná dynastie.
Je to tak, zase ti ptáci.
Přesněji řečeno ti mořští.
Již před několika miliony let
objevili působivý způsob, jak plenit oceánské vody…
útokem ze vzduchu.
A využívají ho dodnes.
Nejlépe ze všech to svedou
terejové.
Díky ostřížímu zraku spatří hejno ryb na míle daleko.
Z výšky se vrhají střemhlav k hladině rychlostí bezmála 90 kilometrů za hodinu.
Speciálně tvarovaná lebka
a křídla složená podél těla
z nich dělají živoucí torpéda.
Ba co víc,
terejové dokážou zadržet dech po dobu více než 40 sekund.
Tito pravěcí mořští ptáci jsou zkušenými lovci.
Díky vzdušným náletům mohou konkurovat i nejobávanějším oceánským predátorům,
žralokům.
Takovéto hromadné hostiny patří dodnes mezi nejúchvatnější přírodní podívané.
A jinak tomu nebylo ani před 15 miliony let.
Dinosauři si oceány nikdy nepodmanili,
ale jejich ptačím potomkům se to konečně podařilo.
Jejich počínání bylo natolik úspěšné,
že mořští ptáci utvořili v mnoha koutech světa početné kolonie.
Jde o jedny z nejneuvěřitelnějších přehlídek života na Zemi.
Avšak ptačí triumf nad oceány nebyl zcela dokonán.
O jejich mimořádném úspěchu
nejlépe vypovídá tento ztracený svět.
Galapágy.
Toto jsou leguání mořští,
potomci ještěrů, kteří přežili asteroid.
Podobně jako většina plazů, i oni se musí nahřívat na slunci.
Ale neopalují se zde sami.
Sekunduje jim tento neobvyklý pták.
Tučňák.
Konkrétně tučňák galapážský.
V průběhu desítek milionů let začali jeho předci využívat křídla jinak.
Uzpůsobili je místo létání vzduchem
k pozoruhodným výkonům…
pod hladinou.
Hotový podvodní let.
Tučňákům potápění usnadňuje dokonalá kontrola pohybu
a aerodynamický tvar těla, který nemá mezi živočichy takřka obdoby.
Jsou to nejlepší ptačí plavci na světě.
Při vyhlížení ryb připomínají kolibříky.
Mají dokonalé držení těla.
Chladnokrevní leguáni jsou naopak pomalí a nemotorní.
Tudíž jsou nuceni živit se chaluhami…
a potýkat se s proudy.
Teplokrevní tučňáci jsou jejich dokonalým protikladem.
Rychlí a hbití.
Ryby loví s lehkostí.
Létání pod vodou
umožnilo tučňákům prozkoumat moře jako nikdy předtím.
Jejich strategie byla natolik úspěšná,
že osídlili všechny kontinenty na jižní polokouli…
a dnes jich existuje 18 různých druhů.
Velkolepé vyvrcholení kapitoly ptáků,
dynastie, která byla málem smazána z povrchu zemského.
Avšak díky několika přeživším z řad potomků dinosaurů
povstali ptáci z popela.
V průběhu 66 milionů let
se vyvinuli do nespočtu podob.
Dnes jich žije na světě 10 000 druhů
a daří se jim takřka v každém koutě světa.
Avšak nejsou jedinými živočichy, kteří dobyli celý svět.
Nebylo to tak dlouho,
co byla Amerika vydána napospas hrůzoptákům.
Ale tito vrcholoví predátoři se brzy sami stali kořistí.
Ostatní přeživší totiž taktéž nepolevili.
Jelikož již nežili ve stínu dinosaurů…
byli teď větší a nebezpečnější.
Blížil se vzestup
savců.
Překlad titulků: Vojtěch Tuček