Det er vinter.
Men som ingen verden har kendt.
Det er en postapokalyptisk vinter.
Det er 66 millioner år siden.
Verden er næsten blevet ødelagt af en katastrofal begivenhed.
Dette er historien om dinosaurernes fald…
…om det tabte paradis
og de overlevende, der skulle arve Jorden.
LIVET PÅ VORES KLODE
KAPITEL 6
DET TABTE PARADIS
FOR 66 MILLIONER ÅR SIDEN
Vores historie begynder i kridttiden.
Det var en dag, der ændrede historiens gang.
For Edmontosaurus i Nordamerika er det yngletid.
Som sædvanlig passer hun sine sultne unger.
Hun skal give dem den bedst mulige start på livet.
Tusind kilometer sydpå lærer en voksen tyrannosaurus
sine unger jagtens kunst.
Men de er lidt utålmodige.
Ungerne har stadig meget at lære.
Måske har de bedre held i morgen.
Mod vest ses en flok Alamosaurus.
De er blandt de største dinosaurer nogensinde.
De starter deres dag, som de har gjort i generationer,
med at spise friske fyrreskud.
Under bølgerne ud for Afrikas kyst
er havene frodige og sprængfyldte med liv.
Det er et rige domineret af enorme havkrybdyr.
Sammen med dinosaurerne
har de regeret jordkloden i svimlende 150 millioner år.
Men i dag bliver en dag som ingen anden.
En asteroide på størrelse med Mount Everest
er på vej mod Jorden med 100.000 kilometer i timen.
Nedslaget skulle ændre verden for evigt.
Den rammer Jorden med samme kraft som en milliard atombomber
og sætter en altødelæggende række begivenheder i gang.
Først kommer en dødbringende eksplosion af termisk stråling.
Alle levende væsener inden for tusind kilometer
tilintetgøres på få sekunder.
Jordens skorpe rystes af sammenstødet
og sender seismiske chokbølger overalt i verden.
På få minutter
rystes hele kloden af voldsomme jordskælv.
For Alamosaurus er dette kun begyndelsen.
Jordskælvene udløser en række gigantiske bølger,
der fosser gennem have og søer.
Store vandmasser skyller ind over Nordamerika.
Den hastigt stigende strøm er umulig at modstå,
selv for de mægtigste.
Mindre end en time efter nedslaget
trækkes klipper kastet ud i rummet tilbage til Jorden af tyngdekraften.
De er nu rødglødende.
Den overophedede atmosfære er som helvedes flammer.
På landjorden er det som at stå under en 400 grader varm grill.
Dyr bliver langsomt stegt levende.
For at gøre ondt værre begynder klippestykker at regne ned.
Under to timer efter nedslaget
har stormen af kvælende støv indhyllet halvdelen af kloden.
Det er så varmt, at træer bryder i brand.
Det er umuligt at undslippe det voksende inferno.
Intet kan redde dem nu.
Dinosaurernes lange storhedstid blev bragt til ende på en enkelt dag.
Havene var lige så ødelagte som landjorden.
Svovlrigt støv væltede ned som syreregn.
Gamle rev blev udslettet.
Livets net blev revet i stykker, og de store havkrybdyr blev dræbt.
Deres lig var en livline for ådselædere,
der ledte efter døde dyr i dybet.
Leddyr.
Hajer.
Væk fra blodbadet forårsaget af asteroiden overlevede mange livsformer
ved at fortære de enorme kadavere.
De mæskede sig i udryddelsen.
Men på overfladen var billedet et helt andet.
I årevis efter nedslaget så Jorden død ud.
Skovene.
Sletterne.
Bjergene.
Alt var livløst.
Men da støvskyen lettede,
og lyset endelig vendte tilbage,
stod det klart, at alt ikke var tabt.
Insekterne var blandt de første, der dukkede frem.
De spiste de faldne.
De overlevende var beskyttet af huler,
kokoner og rustninger.
I ly under jorden overlevede nogle krybdyr også.
Under overfladen af floddeltaer og vådområder
blev andre også beskyttet mod kaosset.
Amfibierne.
Da føden var knap, overlevede kun små væsner.
Herunder væsner fra vores dynasti.
Pattedyrene.
De havde arvet en klode uden dinosaurer.
Tilsyneladende.
Mod alle odds havde en anden gruppe dyr også klaret det.
De var beskyttet af deres helt egne livgivende kapsler.
Bemærkelsesværdigt nok indeholdt de en slags dinosaurer.
Mere specifikt en flyveøgle…
…også kendt som en fugl.
Før apokalypsen havde der levet hundredvis af ældgamle arter i træerne,
der alle blev udslettet, da skovene brændte.
Men en gruppe fugle, der levede på landjorden, overlevede.
De overlevende blev holdt varme af fjer.
Og de var selvforsynende fra deres første åndedrag.
De kunne leve af insekter og frø og kunne gå efter få timer.
For 66 millioner år siden
var fuglene den eneste overlevende gren af dinosaurernes stamtræ.
Fra disse ydmyge skabninger skulle et stort dynasti opstå.
Men deres utrolige historie begyndte længe før asteroiden.
FOR 160 MILLIONER ÅR SIDEN
Juratiden.
Kæmpernes tid.
Men denne hårde verden af lodrette klipper
gav liv til en mindre skabning.
Den levede i et farligt rige.
For at overleve havde den udviklet sig i en utrolig ny retning.
Dette er Anchiornis.
Hun er en lille, fjerklædt dinosaur.
Hendes nåleskarpe tænder er skabt til at jage insekter.
Men også hun bliver jagtet.
Dette er en ung Sinraptor.
Han er sulten.
Anchiornis er langsom og klodset.
Sinraptor har trængt hende op i en krog.
Men Anchiornis er flygtet hertil af en grund.
Hun kan flyve.
Et lille skridt for en dinosaur,
men et stort skridt for livet på Jorden.
Med disse tidlige svævefugle blev et nyt dynasti født.
Evnen til at flyve hjalp med at holde deres efterkommere i live
i æraen efter asteroiden.
I dag er der et sted, hvor vi kan se, hvordan historien kan have udspillet sig.
Det er en barsk, øde verden.
Altiplano-ørkenen i Chile ligger 4.000 meter over havets overflade.
Næsten intet kan leve i dette landskab.
Men en gruppe dyr har fundet en måde at overleve her.
Fuglene.
Ligesom dem, der udviklede sig efter asteroiden,
har flamingoer videreudviklet de første flyveøglers evne til at svæve…
…og skabt en ny slags flyvning.
En revolution i luften.
De kan baske med vingerne.
Det er flyvning med fremdrift,
og det gør det muligt for flamingoer at rejse på jagt efter mad…
…præcis som fugle gjorde for millioner af år siden.
Fjer, der først blev udviklet for at holde dinosaurerne varme,
er blevet specialiserede til at beherske luften.
Og det er ikke den eneste ændring.
Tænder er blevet erstattet af næb,
der gør det muligt at spise anden føde.
Men næb og vinger alene
var ikke nok til at sikre fuglenes fremtid.
De trak også på en ret flamboyant gammel adfærd,
en adfærd, der sikrer de stærkeste overlevelse.
Bejlen.
For flamingoerne betyder det en dansekonkurrence.
Den bliver taget meget alvorligt.
Dommerne er meget kræsne.
De skal vælge de bedste mager.
Fuglene var næsten blevet udslettet sammen med dinosaurerne.
Men takket være deres fjerfulde talenter havde de nu en chance for at rejse sig.
Men de havde en svær opgave for sig.
I kølvandet på asteroiden
faldt den globale temperatur med svimlende 25 grader.
Men takket være deres evne til at overleve kulden,
var fyrreskovene vendt tilbage kun få millioner år efter nedslaget.
Frøene sørgede for,
at de store nåletræer fra dinosaurernes tid overlevede.
De største af dem alle, der rejste sig over 100 meter op i luften,
var rødtræer.
I ly under skovene fandtes en gruppe varmblodede dyr,
der længe havde gemt sig i skyggerne.
Pattedyrene.
Først var de små væsner, der lignede studsmus.
Nu hvor dinosaurerne var væk, kunne de komme frit frem.
Men kun fem millioner år efter asteroiden
blev fyrreskovene hjemsted for en ny slags væsner,
der stadig lever i vores skove i dag.
Ugler.
Fugle var forvandlet fra overlevende til rovdyr.
Dette er den store gråugle.
Hun er bevæbnet med knivskarpe kløer og endnu skarpere syn.
Hun er dødbringende i luften.
I stand til at flyve næsten lydløst lytter hun efter bytte.
Ingen steder er sikre for små pattedyr.
Mens de første ugler hærgede de nordlige fyrreskove,
dukkede et andet vigtigt habitat op.
Asteroiden havde udslettet tre fjerdedele af alle Jordens plante- og dyrearter.
I troperne tog det seks millioner år,
men endelig vendte livet tilbage.
Men denne gang var det helt anderledes.
Livets genopståen var drevet af en enorm stigning
i mangfoldigheden af blomstrende planter.
Det var frodige end nogensinde.
De tropiske regnskove.
Dette blomstrende habitat
opstod som resultat af det tætte forhold mellem blomster og deres insektbestøvere.
Men der var et nyankommet væsen,
der vandt ind på insekternes territorie.
Ved hjælp af deres utrolige flyveevner
kunne de navigere i junglens komplekse verden.
De var blevet bittesmå,
så de fik adgang til blomsternes søde nektar.
Og deres efterkommere gør det stadig i dag.
Kolibrierne.
For at få adgang til nektaren
har de udviklet evnen til at svæve ligesom insekter…
…med op til 80 vingeslag i sekundet.
Deres aflange næb giver dem adgang til et kalejdoskop af forskellige blomster.
Kolibrierne udmanøvrer mange af de rivaliserende insekter.
Men al denne aktivitet gør dem tørstige.
Så de bedste blomster er værd at kæmpe for.
Næb kan også bruges som våben.
Men en kolibriart har ingen grund til at slås.
Den har en ekstraordinær tilpasning, der gør den til en sikker vinder.
Mød sværdkolibrien.
Han har et imponerende langt vedhæng.
Hans næb passer som en nøgle i en lås,
så kun han kan nyde engletrompetblomstens svært tilgængelige nektar.
I tiderne efter apokalypsen
regerede de kæmpe dinosaurer ikke længere skoven,
men deres små slægtninge overtog herredømmet
på en helt ny måde.
Men at være lille var ikke løsningen overalt på kloden.
FOR 20 MILLIONER ÅR SIDEN
Dinosaurernes død havde efterladt mange af Jordens store levesteder tomme.
Ikke mindst sletterne.
I det tidlige Sydamerika, 46 millioner år efter asteroiden,
udviklede fugle, der boede på jorden, sig til det mest dødelige rovdyr
siden Tyrannosaurus rex.
Den spankulerer rundt i palmernes skygge.
Den har arvet de mest aggressive træk fra sine forhistoriske forfædre.
I lysningen græsser en flok tidlige pattedyr.
Theosodon er på størrelse med nutidens lamaer.
En voksen hun holder udkig.
Men hun har ikke set…
…terrorfuglen.
Den to en halv meter høje fugl har et hoved som en spidshakke.
Den har ofret flyvning for råstyrke.
Hun fornemmer, der er noget galt.
Men terrorfuglen bevæger sig næsten lydløst.
Jagten er i gang.
Han kan hurtigt accelerere til 50 kilometer i timen.
Han har udset sig en unge, der er sakket bagud.
Ved at bruge sit store hoved som vægtstang kan han hurtigt ændre retning.
Tid til at give dødsstødet.
De brutale terrorfugle dominerede nu Sydamerikas sletter.
Men på den anden side af kloden
skrev de forskydelige kontinenter et nyt kapitel
i livets historie.
FOR 15 MILLIONER ÅR SIDEN
Australien havde været på vej nordpå i millioner af år.
På sin vej skabte kontinentet et stort lavvandet hav.
En ny kilde til liv.
Dels plante…
…dels dyr.
Disse er koraller.
Ved hjælp af energi fra Solen
dannede de den største levende struktur, der nogensinde er set på kloden.
De tropiske rev.
For 15 millioner år siden rummede disse kæmpestore havbyer
et væld af muligheder for overlevende.
Fra dybet kom hajerne.
Revene tiltrak også nogle af de sidste tilbageværende havkrybdyr.
Skildpadderne.
I dette undervandsparadis
udviklede utallige nye slags fisk sig også.
Den voksende overflod bredte sig snart videre ud i havet
og fyldte det med liv.
Det var ikke gået ubemærket hen
af et ubønhørligt dynasti.
Endnu engang fuglene.
Mere specifikt havfugle.
For millioner af år siden
fandt de en spektakulær måde at udplyndre havets overflod.
En luftinvasion.
Det sker stadig i dag.
Den største rovfugl af dem alle er sulen.
På grund af deres skarpe syn kan de se en stime fisk en kilometer væk.
Når de dykker ned oppefra,
gennemborer de overfladen med næsten 90 kilometer i timen.
Et specielt tilpasset kranie og tilbagetrækkelige vinger
gør dem til levende missiler.
Desuden kan suler holde vejret i mere end 40 sekunder.
Disse gamle havfugle er mesterlige jægere.
Deres luftangreb gør det muligt for dem at konkurrere med havets største rovdyr.
Hajerne.
Masseangreb som disse er stadig et spektakulært skue,
ligesom for 15 millioner år siden.
Dinosaurer erobrede aldrig havene,
men deres fugleefterkommere fandt endelig en måde.
Deres erobring af havene var så vellykket,
at havfugle etablerede enorme kolonier over hele kloden.
Det er nogle af de største forsamlinger af liv på Jorden.
Men fuglenes sejr over havene var ikke helt fuldkommen.
Kronen på værket
kan bedst ses i en verden, hvor tiden har stået stille.
Galápagosøerne.
Dette er havleguaner.
De er efterkommere af øgler, der overlevede asteroiden.
Som de fleste krybdyr skal de bruge solen for at varme sig.
Men de er ikke de eneste solbadere her.
De har selskab af en helt særlig fugl.
Pingvinen.
Dette er Galápagos-pingvinen.
I løbet af ti millioner år har den fundet en ny anvendelse for sine vinger.
Den har finjusteret dem til ikke længere at flyve i luften,
men til at opnå noget utroligt…
…under bølgerne…
…undervandsflyvning.
Pingviner har en sublim opdriftskontrol.
Der er blandt de dyr, der har de mest strømlinede kroppe,
hvilket gør dem til verdens bedste svømmefugle.
I sin søgen efter fisk svæver den som en kolibri.
Den er i perfekt balance.
De koldblodede leguaner er derimod langsomme.
De må nøjes med at spise energifattig tang…
…når strømmen tillader det.
De varmblodede pingviner kunne ikke være mere anderledes
med deres hurtighed og smidighed.
For dem er fiskeri en leg.
Undervandsflyvning
gjorde det muligt for pingvinerne at udnytte havene som aldrig før.
Deres strategi har været så vellykket,
at de har koloniseret alle kontinenterne på den sydlige halvkugle
og udviklet sig til de 18 forskellige arter, vi kender i dag.
Det sidste episke kapitel for fuglene,
et dynasti, der næsten var udslettet.
Men takket være de få overlevende fra dinosaurernes stamtræ
rejste fuglene sig fra asken.
I løbet af 66 millioner år
har de genopfundet sig selv i et utal af former.
I dag findes der 10.000 arter,
der har fundet en måde at trives i næsten alle hjørner af kloden.
Men de er ikke de eneste, der har erobret verden.
For ikke så længe siden regerede terrorfuglene stadig Amerika.
Men disse toprovdyr skulle snart blive byttedyr.
Andre overlevende fra asteroiden havde også udviklet sig.
Nu hvor de var fri af dinosaurernes skygge,
var de blevet større og farligere.
Pattedyrenes storhedstid var på vej.
Tekster af: Maiken Waldorff