On talvi.
Mutta maailma ei ollut ikinä kokenut vastaavaa.
Tämä on apokalypsin jälkeinen talvi.
66 miljoonaa vuotta sitten -
maailma oli lähes tuhoutunut -
kataklysmisen tapahtuman seurauksena.
Tämä on tarina dinosaurusten tuhosta.
Ja siitä, miten tuhkasta nousi -
eloonjääneitä, jotka perivät Maan.
ELÄMÄ PLANEETALLAMME
LUKU 6
TUHKASTA NOUSEE ELÄMÄ
66 MILJOONAA VUOTTA SITTEN
Tarina alkaa liitukaudelta -
päivänä, joka muuttaisi historian kulun.
Pohjois-Amerikan Edmontosauruksilla on pesimisaika.
Kuten tavallista, tämän naaraan pitää hoitaa nälkäisiä poikasiaan.
Siten ne saavat elämälleen mahdollisimman hyvän alun.
Tuhat kilometriä etelämpänä -
täysikasvuinen Tyrannosaurus -
opettaa jälkeläisiään metsästämään.
Mutta ne ovat kärsimättömiä.
Poikasilla on vielä paljon opittavaa.
Ehkä ne ovat onnekkaampia huomenna.
Lännessä on Alamosaurusten lauma.
Ne ovat suurimpien dinosaurusten joukossa.
Ne aloittavat päivänsä kuten jo sukupolvien ajan -
syöden pehmeitä männynversoja.
Aaltojen alla Afrikan rannikolla -
meret ovat täynnä elämää.
Valtakuntaa hallitsevat valtavat merimatelijat.
Dinosaurusten rinnalla -
ne ovat hallinneet Maata ällistyttävät 150 miljoonaa vuotta.
Mutta tämä päivä on erilainen kuin yksikään aiempi.
Mount Everestin kokoinen asteroidi -
syöksyy kohti Maata 100 000 kilometrin tuntinopeudella.
Sen osuma muuttaa maailman ikuisesti.
Se vapautti miljardia atomipommia vastaavan voiman -
ja käynnisti tuhoisan tapahtumaketjun.
Ensin iski tappava lämpösäteily.
Jokainen elollinen olento 1 000 kilometrin säteellä -
höyrystyi sekunneissa.
Planeetan kuori vavahti osumasta -
lähettäen seismisiä shokkiaaltoja ympäri maailmaa.
Vain minuuteissa -
Richterin asteikon ylittäneet järistykset vavisuttivat Maata.
Alamosauruksille -
se oli vasta alkua.
Maanjäristykset laukaisivat jättiläismäisiä aaltoja,
jotka kiisivät merten ja järvien halki.
Valtavat hyökyaallot iskivät ympäri Pohjois-Amerikkaa.
Nopeasti nousevaa virtaa eivät voineet vastustaa -
edes valtavimmat eläimet.
Alle tunnin jälkeen osumasta -
avaruuteen lentäneet kappaleet putosivat Maahan painovoiman vaikutuksesta.
Pudotessaan niistä tuli tulikuumia.
Ylikuumentunut ilma eteni tulisen helvetin lailla.
Maan pinnalla lämpötila kohosi 400 asteeseen.
Eläimet paistuivat hitaasti elävältä.
Tilanne paheni vielä kivien alkaessa sataa taivaalta.
Alle kaksi tuntia osuman jälkeen -
tukehduttava tulinen pöly oli peittänyt alleen puolet planeetasta.
Se oli niin kuumaa,
että puut syttyivät tuleen.
Kasvavaa liekkimerta ei voinut paeta.
Mikään ei voinut pelastaa niitä.
Dinosaurusten suuri valtakausi -
päättyi vaivaisessa päivässä.
Valtameret tuhoutuivat yhtä pahoin kuin maanpinta.
Happosateet olivat täynnä rikkipitoista pölyä.
Muinaiset riutat tuhoutuivat.
Elämän verkko romahti -
tappaen kaikki suuret merimatelijat.
Niiden ruumiit pelastivat raadonsyöjät,
jotka etsivät kuolleita syvyyksistä.
Niveljalkaiset.
Hait.
Kauempana asteroidin aiheuttamasta tuhosta -
monet elämänmuodot selviytyivät.
Ne ahmivat valtavia ruumiita -
herkutellen joukkosukupuuton hedelmillä.
Mutta maanpinnalla tilanne oli täysin erilainen.
Vuosien ajan osuman jälkeen -
Maa näytti kuolleelta.
Metsät,
tasangot -
ja vuoret -
olivat elottomia.
Mutta pölypilven hajotessa -
ja valon palatessa -
selvisi, ettei kaikkea ollut menetetty.
Ensimmäisenä ilmestyivät hyönteiset.
Ne söivät kuolleita.
Eloonjääneet suojautuivat kolojen,
kotelojen -
ja suojapanssareiden avulla.
Piileskeltyään maan alla -
jotkut matelijatkin selvisivät.
Jokisuistojen ja kosteikkojen pinnan alla -
muutkin olivat suojassa tuhoilta.
Sammakkoeläimet.
Ruoan vähyyden takia -
vain pieneläimet selvisivät.
Niiden joukossa oli dynastiamme,
nisäkkäät.
Ne perivät planeetan ilman dinosauruksia.
Tai siltä vaikutti.
Toinenkin eläinryhmä selvisi kaikesta huolimatta.
Niitä suojeli niiden oma elintoimintojen suojelukapseli.
Huomattavaa kyllä, niiden sisällä -
oli dinosauruslaji.
Tarkemmin ottaen dinosauruslintu.
Ne tunnetaan lintuina.
Ennen apokalypsiä -
sadat muinaiset lajit olivat eläneet puissa.
Kaikki niistä tuhoutuivat metsäpaloissa.
Mutta kourallinen maan pinnalla eläneitä lintuja selvisi.
Näitä eloonjääneitä lämmittivät sulat.
Ne pärjäsivät itse jo ensi henkäyksestään asti.
Ne elivät hyönteisillä ja siemenillä -
ja jaksoivat kävellä tuntikausia kerrallaan.
66 miljoonaa vuotta sitten -
linnuista tuli viimeinen dinosaurusten haara.
Vaatimattomista olennoista -
kohosi suuri dynastia.
Niiden uskomaton tarina alkoi jo kauan ennen asteroidia.
160 MILJOONAA VUOTTA SITTEN
Jurakausi.
Jättiläisten aikakausi.
Tämä pystysuorien kallioiden kadonnut maailma -
muokkasi pienempää olentoa.
Se eli vaarallisissa oloissa.
Se oli kehittynyt ennennäkemättömällä tavalla selvitäkseen.
Tämä on Anchiornis.
Se on pieni höyhenpeitteinen dinosaurus.
Sillä on neulanterävät hampaat, joilla se metsästää hyönteisiä.
Mutta sitäkin metsästetään.
Tämä on nuori Sinraptor.
Sillä on nälkä.
Anchiornis on hidas ja kömpelö.
Sinraptor on ajanut sen ansaan.
Mutta Anchiornis -
juoksi tänne syystä.
Se osaa lentää.
Yksi pieni askel dinosaurukselle -
mutta valtava harppaus elämälle Maassa.
Näiden varhaisten liitäjien myötä syntyi uusi dynastia.
Lentäminen auttoi niiden jälkeläisiä selviytymään -
asteroidin jälkeisellä aikakaudella.
Nykyään on olemassa paikka, josta näkee, miten se tarina ehkä tapahtui.
Se on ankara ja autio maailma.
4 000 metrin korkeudessa Chilen Altiplanossa -
on paikka, jossa melkein mikään ei voi elää.
Mutta yksi eläinryhmä on oppinut selviytymään siellä.
Linnut.
Kuten ne, jotka kehittyivät asteroidin jälkeen,
flamingot käyttivät ensimmäisten lentoliskojen liitokykyä -
ja kehittivät uuden lentotavan.
Se oli ilmojen vallankumous.
Siivet sopeutuivat räpyttelemään.
Se oli moottoroitua lentoa.
Sen avulla flamingot voivat matkata etsiessään ruokaa -
miljoonia vuosia aiemmin eläneiden lintujen tavoin.
Höyhenet, jotka kehittyivät pitämään dinosaurukset lämpiminä,
erikoistuivat ilmojen hallintaan.
Se ei ollut ainoa muutos.
Hampaiden tilalla ovat nokat.
Niiden avulla ne voivat syödä uudenlaisia ruokia.
Mutta pelkät ruokailun ja lentämisen edistysaskeleet -
eivät riittäneet varmistamaan lintujen tulevaisuutta.
Ne hyödynsivät myös muinaista mahtailevaa käytöstä.
Se varmistaa vahvimpien selviytymisen.
Soidinmenoja.
Flamingojen kohdalla -
se tarkoittaa tanssikilpailua.
Se otetaan hyvin vakavasti.
Tuomarit ovat äärimmäisen nirsoja.
Niiden pitääkin olla parhaan kumppanin valitsemiseksi.
Linnut melkein tuhoutuivat muiden dinosaurusten myötä.
Kiitos niiden höyhentaitojen,
ne voivat menestyä.
Mutta niiden tie ei ollut helppo.
Asteroidin jälkimainingeissa -
Maan lämpötilat vajosivat uskomattomat 25 astetta.
Kiitos niiden kyvyn kestää kylmää,
vain muutamia miljoonia vuosia osuman jälkeen -
mäntymetsät olivat palanneet.
Siementen ansiosta dinosaurusten ajan valtavat havupuut -
selvisivät.
Niistä suurin oli yli sadan merin korkuinen -
punapuu.
Metsien alla suojassa -
oli lämminveristen eläinten ryhmä,
joka oli piileksinyt varjoissa jo kauan.
Nisäkkäät.
Aluksi ne olivat pieniä -
ja myyrien kaltaisia.
Dinosaurusten kadottua ne voivat tulla esiin.
Mutta vain viisi miljoonaa vuotta asteroidin jälkeen -
mäntymetsistä tuli uudenlaisen olion koti.
Ne vaanivat yhä metsissämme.
Pöllöt.
Linnuista tuli eloonjääjien lisäksi saalistajia.
Tämä on lapinpöllö.
Sillä on partaveitsenterävät kynnet -
ja vielä parempi näkö.
Ne tekevät siitä tappavan lentäjän.
Se lentää lähes hiljaa kuunnellen saalista.
Pienet nisäkkäät eivät ole turvassa missään.
Ensimmäisten pöllöjen saalistaessa pohjoisissa mäntymetsissä -
muualle syntyi toinen tärkeä elinympäristö.
Asteroidi oli tuhonnut kolme neljäsosaa kaikista Maan kasvi- ja eläinlajeista.
Tropiikissa se vei kuusi miljoonaa vuotta,
mutta elämä palasi viimein.
Tällä kertaa se oli tosin aivan erilaista.
Sen heräämistä vauhditti valtava nousu -
kukkivien kasvien monimuotoisuudessa.
Niitä ole enemmän kuin koskaan ennen.
Trooppiset sademetsät.
Tämä kukoistava elinympäristö perustui läheiseen suhteeseen kukkien -
ja niiden hyönteispölyttäjien välillä.
Mutta uusi tulokas -
tunkeutui väkisin hyönteisten maailmaan.
Käyttäen uskomatonta lentokykyään -
ne navigoivat viidakon monimutkaisessa maailmassa.
Niistä oli tullut pikkuruisia,
joten ne pääsivät -
kukkien makean nektarin luo.
Niiden jälkeläiset juovat sitä nykyäänkin.
Kolibrit.
Nektarin saamiseksi -
ne oppivat leijumaan hyönteisten tavoin.
Ne räpyttelevät siipiään 80 kertaa sekunnissa.
Pitkät nokat sallivat niiden syödä lukuisten eri kukkien mettä.
Kolibrit lentävät monia hyönteiskilpailijoitaan paremmin.
Mutta aktiviteetti vaatii valtavasti energiaa.
Siksi parhaat kukat ovat taistelun arvoisia.
Niiden nokat käyvät aseista.
Mutta yhden kolibrilajin ei tarvitse taistella.
Sillä on ainutlaatuinen ominaisuus,
jonka turvin se jättää kilpailijat taakseen.
Se on peitsikolibri.
Sillä on vaikuttavan pitkä lisäke.
Sen nokka on kuin avain lukkoon,
jonka turvin vain se voi nauttia tuoksupasuunan nektarista.
Apokalypsiä seuranneina aikoina -
valtavat dinosaurukset eivät enää omistaneet metsiä,
mutta niiden pienet serkut olivat asuttaneet ne -
täysin uudella tavalla.
Mutta pieni koko ei toiminut planeetan joka kolkassa.
20 MILJOONAA VUOTTA SITTEN
Dinosaurusten kuolema -
oli jättänyt Maan monet isot elinympäristöt tyhjiksi.
Ennen kaikkea tasangot.
Varhaisessa Etelä-Amerikassa 46 miljoonaa vuotta asteroidin jälkeen -
maalla eläneillä linnuilla -
oli tilaa kehittyä kuolettavimmaksi saalistajaksi -
sitten Tyrannosaurus rexin.
Palmujen seassa vaanien -
se peri aggressiivisimmat piirteet muinaiselta sukulinjaltaan.
Aukiolla laiduntaa varhaisten nisäkkäiden lauma.
Theosodonit ovat nykyisten laamojen kokoisia.
Aikuinen naaras vahtii tarkkaan.
Mutta se ei ole nähnyt -
hirmulintua.
Sen pää on kuin kirves, ja kaksi- ja puolimetrisenä -
se uhrasi lentokykynsä raa'an voiman edestä.
Se vaistoaa jonkin olevan vialla.
Mutta hirmulintu liikkuu lähes hiljaa.
Jahti alkaa.
Se kiihdyttää nopeasti 50 kilometrin tuntinopeuteen.
Se on valinnut pienokaisen,
joka jäi muista jälkeen.
Käyttäen valtavan päänsä painoa -
se muuttaa suuntaa mestarillisesti.
On viimeisen iskun aika.
Raa'at hirmulinnut hallitsivat Etelä-Amerikan tasankoja.
Mutta maailman toisella puolella -
alati muuttuvat mantereet kirjoittivat uutta lukua -
elämän tarinaan.
15 MILJOONAA VUOTTA SITTEN
Australia oli liikkunut pohjoiseen miljoonien vuosien ajan.
Sen liikkuessa syntyi valtava matala meri.
Se oli uusi elämän kehto.
Osaksi kasvi -
ja osaksi eläin.
Nämä ovat koralleja.
Käyttäen auringon energiaa -
ne muodostivat planeettamme suurimman elävän rakenteen,
trooppiset riutat.
15 miljoonaa vuotta sitten nämä valtavat merikaupungit -
tarjosivat tilaisuuden lukemattomille eloonjääneille.
Syvyyksistä tulivat hait.
Riutat houkuttelivat myös joitakin viimeisistä merimatelijoista,
kilpikonnat.
Tässä merenalaisessa paratiisissa -
kehittyi myös lukemattomia uudenlaisia kaloja.
Kasvava runsaus levisi pian myös muualle meriin -
täyttäen ne elämällä.
Se ei jäänyt huomaamatta -
yhdeltä säälimättömältä dynastialta.
Kyse on taas linnuista.
Tarkemmin sanottuna merilinnuista.
Miljoonia vuosia sitten -
ne keksivät upean tavan saalistaa merten saalista.
Ne hyökkäsivät ilmasta.
Sitä tapahtuu yhä nykyäänkin.
Parhaita hyökkääjiä ovat -
valkosuulat.
Niiden tarkan näön ansiosta ne huomaavat kalaparven 1,5 kilometrin päästä.
Syöksyen korkealta -
ne lävistävät merenpinnan lähes 90 kilometrin tuntivauhtia.
Niiden erityinen kallo -
ja sisään vedettävät siivet -
tekevät niistä eläviä ohjuksia.
Sen lisäksi -
valkosuulat voivat pidättää hengitystään yli 40 sekuntia.
Nämä muinaiset merilinnut ovat loistavia metsästäjiä.
Niiden ilmahyökkäys -
sallii niiden kilpailla merten parhaiden saalistajien -
eli haiden kanssa.
Tämänkaltaiset hyökkäykset ovat yhä luonnon upeimpia spektaakkeleita,
kuten ne olivat 15 miljoonaa vuotta sittenkin.
Dinosaurukset eivät valloittaneet valtameriä,
mutta niiden lintujälkeläiset onnistuivat siinä viimein.
Ne valloittivat meret niin täydellisesti,
että merilinnut perustivat valtavia yhdyskuntia ympäri planeettaa.
Niiden kokoontumiset ovat Maan elämän upeimpien joukossa.
Mutta merten valloitus lintujen toimesta ei ollut vielä valmis.
Niiden suurin saavutus -
näkyy parhaiten ajan huomaan jääneessä maailmassa.
Galápagossaaret.
Nämä ovat merileguaaneja.
Ne ovat asteroidista selvinneiden liskojen jälkeläisiä.
Kuten useimpien matelijoiden, niidenkin pitää kylpeä auringossa lämmetäkseen.
Mutta ne eivät ole ainoita auringonottajia.
Niiden seassa on ainutlaatuinen lintu.
Pingviini.
Tämä on galapagosinpingviini.
Kymmenien miljoonien vuosien aikana sen esivanhempien siivet muuttuivat.
Niillä ei voinut enää lentää ilmassa,
mutta niillä voi tehdä jotain huomattavaa -
aaltojen alla.
Niillä voi lentää veden alla.
Pingviineillä on loistava kelluvuudenhallinta -
ja yksi virtaviivaisimmista kehoista eläinkunnassa.
Ne tekevät niistä maailman parhaita uivia lintuja.
Se etsii kaloja leijuen kolibrin tavoin -
täydellisessä tasapainossa.
Se rinnalla kylmäveriset merileguaanit ovat hitaita ja kömpelöitä.
Ne joutuvat syömään vähäenergiaista levää,
ja ne ovat virran armoilla.
Lämminveriset pingviinit ovat täysin erilaisia.
Ne ovat nopeita ja ketteriä.
Ne jahtaavat kaloja helposti.
Veden alla lentäminen -
salli pingviinien hyödyntää merta ennennäkemättömällä tavalla.
Niiden strategia on ollut niin hyvä,
että ne ovat valloittaneet kaikki eteläisen pallonpuoliskon mantereet.
Niitä on kehittynyt 18 eri lajia.
Se on lintujen viimeinen eeppinen luku.
Ne ovat dynastia, joka tuhoutui melkein täysin.
Kiitos muutamien eloonjääneiden dinosaurusten jälkeläisten,
linnut nousivat tuhkasta.
Jo yli 66 miljoonan vuoden ajan -
ne ovat sopeutuneet lukemattomiksi eri muodoiksi.
Nykyään niitä on yli 10 000 lajia.
Ne keksivät keinon kukoistaa lähes jokaisessa planeetan kolkassa.
Mutta ne eivät ole ainoita maailmanvalloittajia.
Vain jonkin aikaa sitten -
Amerikan manner oli yhä hirmulintujen armoilla.
Mutta näistä huippusaalistajista tuli pian saalista.
Muut asteroidista selviytyneet olivat myös kehittyneet.
Ne eivät olleet enää dinosaurusten varjossa.
Ne olivat kasvaneet isommiksi ja vaarallisemmiksi.
Oli tullut aika -
nisäkkäiden nousulle.
Tekstitys: Petri Nauha