Beköszöntött a tél…
melyhez foghatót a világ még nem tapasztalt.
Posztapokaliptikus évszak.
Hatvanhat millió évvel ezelőtt
a világot szinte teljesen elpusztította
egy katasztrofális esemény.
Bemutatjuk a dinoszauruszok bukásának történetét…
és azt, hogyan támadtak fel hamvaikból
a túlélők, akik megörökölték a Földet.
ÉLET A BOLYGÓNKON
6. FEJEZET
ELVESZETT PARADICSOM
66 MILLIÓ ÉVVEL EZELŐTT
Történetünk a krétakorban kezdődik.
Az a nap megváltoztatta a történelem menetét.
Itt a költési időszak az Észak-Amerikában élő Edmontosaurus számára.
Szokás szerint a nőstény gondoskodik éhes kicsinyeiről…
hogy a legjobb esélyekkel induljanak az életben.
Ezer kilométerrel délebbre,
egy kifejlett Tyrannosaurus
a vadászat művészetére tanítja utódait.
Bár kissé türelmetlenek.
A kicsiknek sokat kell még tanulniuk.
Talán holnap több szerencséjük lesz.
Nyugatra egy Alamosaurus-csorda,
a legnagyobb dinoszauruszok egyike,
úgy kezdi a napját, ahogy generációk óta mindig,
zsenge fenyőhajtásokat csemegézve.
Afrika partjainál a hullámok alatt,
az óceánok bőségesek, tele élettel.
Hatalmas tengeri hüllők birodalma.
A dinoszauruszok mellett
150 millió évig uralták a Földet.
De a mai nap nem olyan lesz, mint a többi.
Mount Everest-nagyságú aszteroida
bucskázik a Föld felé 100 000 kilométer per órás sebességgel.
Becsapódása örökre megváltoztatja a világot…
egymilliárd atombomba erejét szabadítva fel,
amely az események pusztító láncolatát indítja el.
Először egy robbanást kísérő halálos hősugárzás jön.
Ezer kilométeres körzetben minden élőlény
másodpercek alatt hamuvá porlad.
A bolygó kérge megreped a becsapódástól,
szeizmikus lökéshullámokat küldve a világ minden tájára.
Percek alatt…
rendkívüli erejű földrengések sújtják a bolygót.
Az Alamosaurus számára…
ez csak a kezdet.
A földrengések óriási hullámok sorozatát váltják ki,
amely megtépáz tengereket és belvízi tavakat.
Hatalmas víztömegek söpörnek végig Észak-Amerikán.
A gyorsan emelkedő áradatnak nem képesek ellenállni
még a leghatalmasabbak sem.
Alig egy órával a becsapódás után
az űrbe kilövellt törmeléket a gravitáció visszahúzza a Földre.
Visszatéréskor tűzforróvá válik.
A túlhevült légkör lángoló pokollá változik.
A szárazföldön olyan, mint egy 400 fokos grill belsejében.
Az állatok lassan, élve megfőnek.
A helyzetet tovább súlyosbítja, hogy a kőtörmelék zuhogni kezd az égből.
Alig két órával a becsapódás után
fojtogató por tűzvihara borítja be a fél bolygót.
Olyan forró,
hogy a fák lángra lobbannak.
Az egyre hevesebben tomboló pokol elől nincs menekvés.
Sorsuk megpecsételődött.
A dinoszauruszok dicső uralma
egyetlen nap alatt véget ért.
A becsapódás az óceánokat éppúgy letarolta, mint a szárazföldet.
A kénben gazdag por savas eső képében zúdult alá.
Ősi zátonyok tűntek el.
Az élet fonala megszakadt,
a nagy tengeri hüllők kipusztultak.
Tetemük mentőövként szolgált a dögevők számára,
melyek a mélyben keresték a halál martalékát.
Ízeltlábúak.
Cápák.
Az aszteroida mészárlásától távol
számos életforma túlélte…
felfalva a hatalmas tetemeket…
a kihalásból lakmározva.
De a tengerszint feletti világ nem is lehetett volna másabb.
A becsapódás után évekig úgy tűnt,
hogy a Föld kihalt.
Az erdők,
a síkságok…
a hegységek…
élettelenek.
De ahogy a porfelhő eloszlott…
és a fény végre visszatért…
világossá vált, hogy nincs minden veszve.
A rovarok az elsők között bukkantak fel.
Az elhullottakból ettek.
A túlélőket üregek…
bábok…
és páncélozott testek védték.
A föld alatt rejtőzködve…
néhány hüllő is túlélte.
A folyótorkolatok és vizes élőhelyek felszíne alatt
más állatok is védve voltak a káosztól.
A kétéltűek.
Mivel kevés volt a táplálék,
csak apró élőlények maradtak fenn…
köztük a mi dinasztiánkból
az emlősök.
Megörökölték a Földet a dinoszauruszoktól.
Legalábbis úgy tűnt.
Az esélyek ellenére az állatok egy másik csoportja is kitartott…
saját létfenntartó kapszuláik védelmének hála.
Figyelemre méltó módon a belsejében
egyfajta dinoszaurusz volt.
Konkrétabban egy tollas dinoszauruszfaj…
más néven madarak.
Az apokalipszis előtt
több száz ősi faj élt a fákon,
melyek kipusztultak, amikor az erdők leégtek.
De egy maréknyi talajlakó madár átvészelte.
Ezeket a túlélőket tollaik tartották melegen…
és első lélegzetvételüktől kezdve önellátóak voltak.
Rovarokon és magvakon éltek,
ráadásul órákon belül már jártak.
Hatvanhat millió évvel ezelőtt
a madarak lettek a dinoszauruszok családfájának utolsó megmaradt ága.
A szerény teremtményekből
csodálatos dinasztia emelkedett fel.
Csakhogy lebilincselő történetük jóval az aszteroida előtt kezdődött.
160 MILLIÓ ÉVVEL EZELŐTT
A jurakor.
Az óriások időszaka.
De ez a meredek sziklákból álló elveszett világ
kisebb állatfajt teremtett.
Veszélyes területen élt.
A túlélés érdekében rendkívül új módon fejlődött.
Az Anchiornis.
Kis termetű, tollas dinoszaurusz.
Tűéles fogaival rovarokat kap el.
De rá is vadásznak.
Egy fiatal Sinraptor…
és éhes.
Az Anchiornis lassú és esetlen.
A Sinraptor sarokba szorította.
De az Anchiornis…
nem véletlenül menekült ide.
Tud repülni.
Kis lépés ez egy dinoszaurusznak,
de hatalmas ugrás a földi életnek.
Ezekkel a korai siklórepülőkkel új dinasztia született.
És ez a képesség segített az utódaiknak életben maradni
az aszteroida utáni korszakban.
Napjainkban még létezik olyan hely,
ahol láthatjuk, hogyan történhetett az egész.
Zord, kietlen világ.
Négyezer méter magasan a chilei Altiplano-fennsík…
ahol szinte semmi sem marad életben.
De az egyik állatcsoport megtalálta a módját a túlélésnek.
A madarak.
Akárcsak az aszteroida után továbbfejlődött társaik,
a flamingók is átvették az első tollas dinoszauruszok siklórepülési képességeit…
és új repülési formát találtak ki.
Forradalom a levegőben.
Szárnyak, melyekkel csapkodni tudnak.
Erő hajtotta repülés,
amely lehetővé teszi, hogy a flamingók táplálékot keressenek,
ahogy a madarak tették évmilliókkal ezelőtt.
A tollak, melyek elsősorban melegen tartották a dinoszauruszokat,
légi közlekedésre specializálódtak.
De nem ez az egyetlen változás.
A fogakat újféle étrendre alkalmas…
csőr váltotta fel.
Ám a táplálkozás és a repülés terén elért fejlődés
nem volt elegendő a madarak jövőjének biztosításához.
Egy igencsak hivalkodó, ősi viselkedésre is támaszkodtak,
amely biztosítja a legerősebbek túlélését.
Az udvarlásra.
A flamingók számára
ez táncot jelent…
és nagyon komolyan veszik.
A zsűri rendkívül válogatós…
de kell is, hogy a legjobb társat válasszák.
A madarak kis híján kihaltak a többi dinoszaurusszal együtt.
Ehelyett tollas képességüknek köszönhetően
esélyük nyílt, hogy hatalomra törjenek.
Útjuk azonban nem volt könnyű.
Az aszteroidát követően
a globális hőmérséklet 25 fokot csökkent.
De hidegtűrő képességük révén
néhány millió évvel a becsapódás után
a fenyőerdők visszatértek.
A magok biztosították,
hogy a dinoszauruszok idejéből származó óriási tűlevelűek túléljék.
A legnagyobb mind közül,
a több mint 100 méter magasra nyújtózó mamutfenyő.
Az erdő alatt rejtőzött
a melegvérű állatok egy csoportja,
amely sokáig élt az árnyékban.
Az emlősök.
Eleinte apró teremtmények voltak,
hasonlóak a pockokhoz.
A dinoszauruszok eltűnésével nyugodtan előbújhattak.
De alig ötmillió évvel az aszteroida után
a fenyőerdő egy újfajta élőlénynek adott otthont…
és még ma is erdeinkben vadászik.
A bagoly.
A madarak egyszerű túlélőkből ragadozóvá váltak.
Ez a szakállas bagoly.
Borotvaéles karmokkal
és még élesebb látással felfegyverkezve…
halálos a levegőben.
Szinte hangtalanul repül a zsákmányt pásztázva.
Az apró emlős sehol sincs biztonságban.
Miközben az első baglyok az északi fenyőerdőket fenyegették,
máshol egy másik fontos élőhely tűnt fel.
Az aszteroida kiirtotta a Föld növény- és állatfajainak háromnegyedét.
A trópusokon hatmillió évig tartott,
mire végre visszatért az élet.
Habár ezúttal teljesen más volt.
Az újjáéledést a virágzó növények…
sokféleségének minden korábbinál gazdagabb…
rendkívüli növekedése hajtotta.
A trópusi esőerdők.
Ez a viruló élőhely
a virágok és a beporzást végző rovarok
szoros kapcsolatára épült.
De a rovarok birodalmába
egy új jövevény tolakodott be.
Az áthatolhatatlannak tűnő dzsungelben
fantasztikusan tájékozódva repült.
Apró termetének köszönhetően
hozzáfért
a virág édes nektárjához.
És leszármazottai még ma is ezt teszik.
A kolibrik.
A nektár begyűjtéséhez
úgy fejlődtek, hogy rovarok módjára lebegnek…
másodpercenként nyolcvanszoros szárnycsapással.
Hosszúkás csőrük lehetővé teszi,
hogy különböző virágkavalkádból táplálkozzanak.
A kolibri sok rovarvetélytársát lekörözi.
De ez a mozgékonyság hatalmas energiaigénnyel jár.
A legjobb virágokért érdemes küzdeni.
A csőrük egyben a fegyverük.
Egy bizonyos kolibrifajta azonban nem szorul csatára.
Rendkívüli adaptációval rendelkezik,
amely maga mögé utasítja a riválisait.
Íme, a szuronyos kolibri!
Lenyűgözően hosszú nyúlvánnyal rendelkezik.
A csőre olyan, mint kulcs a zárban,
így egyedül ő élvezheti az angyaltrombita nehezen hozzáférhető nektárját.
Az apokalipszist követően
az óriás dinoszauruszok már nem uralták az erdőt,
de apró rokonaik teljesen új módon
népesítették be.
De az apró termet nem előnyös a bolygó minden szegletében.
20 MILLIÓ ÉVVEL EZELŐTT
A dinoszauruszok kihalásával
a Föld számos nagy élőhelye felszabadult.
Különösen a síkságok.
És a korai Dél-Amerikában, 46 millió évvel az aszteroida után,
a talajlakó madaraknak
alkalmuk nyílt halálos ragadozóvá válni…
a Tyrannosaurus rex óta.
A pálmák között leselkedve…
legagresszívabb tulajdonságait ősi vérvonalától örökölte.
A tisztáson egy korai emlőscsorda legel.
A Theosodon körülbelül akkora, mint napjaink lámája.
Egy kifejlett nőstény éberen őrködik.
De nem veszi észre…
a gyilokmadarat.
Csákányszerű fejével, valamint két és fél méteres magasságával
feláldozta a repülést a nyers erőért cserébe.
Érzi, hogy valami baj van.
De a gyilokmadár szinte nesztelenül mozog.
Támadásba lendül.
Képes 50 kilométer per órás sebességre felgyorsulni…
és ki is nézett egy kölyköt,
amely leszakadt.
Óriási fejének súlyát használva
mestere az irányváltoztatásnak.
Ideje bevinni a végső csapást.
A vad gyilokmadarak uralták Dél-Amerika síkságait.
De a világ másik felén
a folyamatosan változó kontinensek új fejezetet írtak
az élet történetében.
15 MILLIÓ ÉVVEL EZELŐTT
Ausztrália évmilliók óta észak felé haladt.
Eközben óriási sekély tengert hozott létre.
Az élet új bölcsőjét.
Részben növény,
részben állat.
Korallok.
A Nap energiáját felhasználva
létrehozták a legnagyobb élő struktúrát, amelyet bolygónk valaha is látott.
A trópusi zátonyokat.
Tizenöt millió évvel ezelőtt ezek az óriási tengeri városok
rengeteg túlélőnek biztosítottak új lehetőséget.
A mélyből előmerészkedtek a cápák.
A zátonyok odavonzották az utolsó tengeri hüllőket is,
a teknősöket.
A víz alatti paradicsomban
megjelent számtalan új halfaj is.
Az egyre növekvő bőség nemsokára kiterjedt a tágabb óceánra…
élettel töltve meg.
És ez nem maradt észrevétlen…
egy könyörtelen dinasztia részéről.
Ismételten a madarak.
Pontosabban tengeri madarak.
Több millió évvel ezelőtt
látványos módszert találtak, hogy légi invázióval fosztogassák…
az óceán élővilágát.
És ez azóta sem változott.
A legnagyobb betolakodók mind közül
a szulák.
Éles látásuknak köszönhetően másfél kilométerről kiszúrják a halakat.
A magasból merülve alá,
közel 90 kilométer per órás sebességgel fúrják át a vízfelszínt.
Speciális koponyájuk
és behúzható szárnyuk
élő rakétává változtatja őket.
Mi több,
akár bő 40 másodpercig is képesek visszatartani a levegőt.
Ezek az ősi tengeri madarak mesteri vadászok.
Légitámadásuk lehetővé teszi,
hogy felvegyék a versenyt az óceán legnagyobb ragadozóival,
a cápákkal.
Az efféle táplálkozási őrület most is a természet legnagyszerűbb látványossága,
akárcsak 15 millió évvel ezelőtt.
A dinoszauruszok sosem hódították meg az óceánokat,
de tollas leszármazottaik végre megtalálták a módját.
A vizek meghódítása olyan sikeres volt,
hogy a tengeri madarak hatalmas kolóniákat hoztak létre bolygószerte…
amelyek ma a Föld leghihetetlenebb életközösségei.
A madarak győzelme az óceánok felett azonban korántsem volt teljes.
Megkoronázásuk fénypontja
abban a világban látható leginkább, ahol megállt az idő.
A Galápagos-szigeteken.
Ezek tengeri leguánok,
az aszteroidát túlélő gyíkok leszármazottai.
A legtöbb hüllőhöz hasonlóan a napon sütkérezve melegszenek fel.
De nem csak ők napoznak itt.
Csatlakozott hozzájuk egy különleges madár.
A pingvin.
Mégpedig a galápagosi pingvin.
Több tízmillió év alatt őseik átalakították szárnyukat,
finomítva rajta, hogy levegőben repülés helyett
valami egész rendkívülit vigyenek végbe…
a hullámok mélyén.
A víz alatti repülést.
A pingvinek kivételes egyensúlyérzékkel…
és az állatok közül a legáramvonalasabb testtel bírnak,
ennek köszönhetően a világ legjobb úszó madarai.
Halak után kutatva tökéletes tartással lebeg,
akár egy kolibri.
Ezzel szemben a hidegvérű leguánok lassúak és lomhák.
Alacsony energiatartalmú moszattal táplálkoznak…
az áramlatok kénye-kedve szerint.
A melegvérű pingvin nem is különbözhetne jobban…
gyorsaságával és mozgékonyságával…
könnyedén levadássza a halakat.
A víz alatti repülés
lehetővé tette a tengerek kiaknázását, ahogy addig még sosem.
Stratégiájuk olyan eredményes volt,
hogy a déli félteke összes kontinensét benépesítették,
kialakítva a napjainkban ismert 18 különböző fajt.
A madarak utolsó legendás fejezete,
egy dinasztiáé, melyet majdnem eltöröltek a föld színéről.
De a dinoszaurusz-családfa néhány túlélőjének hála
a madarak feltámadtak hamvaikból.
Hatvanhat millió év alatt
számtalan formát öltöttek magukra.
Napjainkra 10 000 fajjal megerősödve
a bolygó szinte minden szegletében képesek boldogulni.
De nem csak a madarak hódították meg a világot.
Nem is olyan régen
Amerika még ki volt szolgáltatva a gyilokmadaraknak.
De ezek a csúcsragadozók rövidesen prédává váltak.
Az aszteroida más túlélői is felbukkantak.
Kilépve a dinoszauruszok árnyékából…
nagyobbak és veszélyesebbek lettek.
Lassan átvették az uralmat
az emlősök.
A feliratot fordította: Juhász Ildikó