Este iarnă…
dar așa cum nu s-a mai văzut.
Aceasta este o iarnă post-apocaliptică.
În urmă cu 66 de milioane de ani,
lumea a fost aproape distrusă
de un eveniment cataclismic.
Aceasta este povestea dispariției dinozaurilor
și a renașterii din cenușă
a supraviețuitorilor care aveau să moștenească Pământul.
VIAȚA PE PLANETA NOASTRĂ
CAPITOLUL 6
DIN CENUȘĂ
ÎN URMĂ CU 66 DE MILIOANE DE ANI
Povestea noastră începe în perioada Cretacicului,
într-o zi care avea să schimbe cursul istoriei.
Pentru Edmontosaurus din America de Nord este sezonul cuibăritului.
Ca de obicei, femela trebuie să aibă grijă de puii ei flămânzi…
oferindu-le cel mai bun start în viață posibil.
La o mie de kilometri spre sud,
un tiranozaur adult
își învață progeniturile arta vânătorii.
Dar sunt cam nerăbdători.
Puii mai au multe de învățat.
Poate că vor avea mai mult noroc mâine.
Spre vest, o turmă de Alamosaurus,
unii dintre cei mai mari dinozauri de pe planetă,
își încep ziua așa cum au făcut-o de generații,
savurând mugurii fragezi de pin.
Sub valuri, în largul coastei Africii,
oceanele sunt îmbelșugate, pline de viață…
un tărâm dominat de reptile marine uriașe.
Alături de dinozauri,
au stăpânit Pământul o perioadă uluitoare, 150 de milioane de ani.
Dar astăzi va fi o zi ca nicio alta.
Un asteroid de mărimea Muntelui Everest
se prăbușește spre Pământ cu 100.000 de kilometri pe oră.
Impactul va schimba lumea pentru totdeauna…
dezlănțuind puterea unui miliard de bombe atomice…
punând în mișcare un lanț de evenimente devastatoare.
Prima oară s-a lăsat un suflu de radiații termice.
Toate ființele de pe o rază de o mie de kilometri
au fost vaporizate în câteva secunde.
Scoarța planetei se deformează din cauza impactului,
declanșând unde seismice în toată lumea.
În câteva minute…
cutremure uriașe au zguduit planeta.
Pentru Alamosaurus…
era doar începutul.
Cutremurele au declanșat o serie de valuri uriașe
care s-au răspândit pe toate mările și lacurile.
Valuri uriașe au luat cu asalt America de Nord.
Nu i s-a putut face față torentului care creștea cu repeziciune,
nici de cei mai puternici.
În mai puțin de o oră de la impact,
resturile din spațiu au fost trase înapoi de gravitația Pământului.
La reintrare, au devenit adevărate torțe.
Atmosfera supraîncălzită a avansat ca un iad de foc.
La sol, era ca și cum stăteau sub un grătar de 400 de grade.
Încetul cu încetul, animalele au fost gătite de vii.
Agravând și mai mult situația, resturile de rocă au început să cadă.
La mai puțin de două ore de la impact,
avalanșa de praf sufocant a acoperit jumătate de planetă.
Era atât de cald,
încât copacii au izbucnit în flăcări.
Nu aveau cum să scape de infernul crescând.
Nimic nu le mai putea salva.
Marea stăpânire a dinozaurilor
s-a încheiat într-o singură zi.
Oceanele au fost la fel de distruse ca uscatul.
Praful plin de sulf a coborât sub forma unei ploi acide.
Recifele străvechi au fost distruse.
Pânza vieții s-a prăbușit,
ucigând marile reptile marine.
Leșurile lor au fost un colac de salvare pentru saprofagele
care căutau descompunerea din adâncuri.
Artropodele.
Rechinii.
Departe de măcelul asteroidului,
multe forme de viață au supraviețuit,
devorând leșurile imense…
ospătându-se cu extincția.
Dar, la suprafață, imaginea nu putea fi mai diferită.
La ani buni după impact,
Pământul părea mort.
Pădurile,
câmpiile…
munții…
erau fără viață.
Când norul de praf s-a dispersat…
iar lumina a reapărut, în sfârșit…
a devenit clar că nu totul era pierdut.
Insectele au fost printre primele ieșite la suprafață…
hrănindu-se cu cei căzuți.
Supraviețuitorii au fost protejați de vizuini…
coconi…
și plăci cornoase.
Adăpostindu-se sub pământ…
și unele reptile au supraviețuit.
Sub deltele râurilor și a mlaștinilor,
și alții au fost protejați de haos.
Amfibienii.
Cu puțină hrană disponibilă,
doar ființele mici au supraviețuit…
inclusiv unele din dinastia noastră,
a mamiferelor.
Moșteniseră o planetă fără dinozauri.
Sau așa părea.
Contrar așteptărilor, un alt grup de animale s-a ținut cu dinții de viață…
protejate de propriile capsule de susținere a vieții.
În mod remarcabil, în interior
era un fel de dinozaur.
Mai exact, un dinozaur aviar…
cunoscut și sub numele de pasăre.
Înainte de apocalipsă,
sute de specii antice trăiau în copaci,
toate exterminate când au ars pădurile.
Dar câteva păsări care trăiau pe sol au supraviețuit.
Acestor supraviețuitori le țineau de cald penele…
și se descurcau singuri de la prima suflare…
hrănindu-se cu insecte și semințe
și putând să meargă la câteva ore de la naștere.
În urmă cu 66 de milioane de ani,
păsările deveneau ultima ramură rămasă din arborele genealogic al dinozaurilor.
Din ființe atât de umile
avea să se ridice o mare dinastie.
Dar povestea lor incredibilă a început cu mult înaintea asteroidului.
ÎN URMĂ CU 160 DE MILIOANE DE ANI
Jurasicul.
O eră a uriașilor.
Dar această lume pierdută a stâncilor verticale
modela o rasă mai mică de ființe.
Trăiau într-un ținut periculos.
Pentru a supraviețui, au evoluat într-un mod extraordinar.
Aceasta este Anchiornis.
Este un dinozaur micuț, cu pene…
și dinți ascuțiți, pentru vânarea insectelor.
Dar și ea este vânată.
Un Sinraptor tânăr…
înfometat.
Anchiornis este lentă și neîndemânatică.
Sinraptor a încolțit-o.
Dar Anchiornis…
a fugit aici cu un motiv.
Poate zbura.
Un pas mic pentru dinozaur,
dar un salt uriaș pentru viața pe Pământ.
Cu aceste zburătoare timpurii a luat naștere o nouă dinastie.
Și zborul avea să le ajute descendenții să rămână în viață
în era de după asteroid.
Astăzi, există un loc în care putem vedea cum s-ar fi desfășurat povestea.
E o lume dură și stearpă.
La 4.000 de metri, Deșertul Altiplano din Chile…
un peisaj în care nu poate trăi aproape nimic.
Dar un grup de animale au găsit o cale de a supraviețui aici.
Păsările.
Așa cum au evoluat și cele de după asteroid,
flamingii au preluat deprinderea primilor dinozauri aviari…
și au creat un nou tip de zbor.
O revoluție în aer.
Aripi modificate să se îndoaie.
Acesta este zborul autopropulsat
și permite flamingilor să călătorească în căutarea hranei,
așa cum au făcut-o păsările acum milioane de ani.
Penele care au evoluat pentru a le ține de cald dinozaurilor
au devenit specializate pentru stăpânirea aerului.
Și asta nu este singura schimbare.
Dinții au fost înlocuiți de ciocuri…
care le permit să aibă noi diete.
Doar progresele în hrănire și zbor
nu erau suficiente pentru a asigura viitorul păsărilor.
Au apelat și la un comportament antic emfatic,
unul care asigură supraviețuirea celui mai adaptat.
Curtarea.
Pentru flamingi,
asta înseamnă un dans…
și e luat foarte în serios.
Juriul este extrem de mofturos…
și trebuie să fie, ca să aleagă cei mai buni parteneri.
Păsările au fost cât pe ce să fie exterminate cu restul dinozaurilor.
În schimb, datorită talentelor penate,
aveau șansa să se dezvolte.
Dar drumul lor nu avea să fie ușor.
În perioada de după asteroid,
temperaturile globale au scăzut cutremurător cu 25 de grade.
Dar, datorită capacității lor de a supraviețui frigului,
la doar câteva milioane de ani după impact,
pădurile de pin au reapărut.
Semințele au garantat că uriașele conifere din vremea dinozaurilor
aveau să scape.
Cei mai mari dintre toți, atingând peste 100 de metri în aer,
au fost sequoia.
Sub adăpostul pădurilor
trăia un grup de animale cu sânge cald
care stătuseră ascuns multă vreme în umbră.
Mamiferele.
La început, erau ființe mici, asemănătoare cu șoarecii.
Cum dinozaurii dispăruseră, erau liberi să iasă la iveală.
Dar, la doar cinci milioane de ani de la asteroid,
pădurile de pin deveniseră căminul unei noi specii…
care ne bântuie pădurile și astăzi.
Bufnițele.
Păsări care s-au transformat din supraviețuitori în prădători.
Aceasta este marea bufniță cenușie.
E înarmată cu gheare ascuțite
și o vedere și mai ageră…
făcând-o mortală în zbor.
Poate să zboare în liniște deplină, ascultându-și prada.
Mamiferele mici nu sunt în siguranță nicăieri.
În timp ce bufnițele timpurii dominau pădurile nordice de pini,
în altă parte apărea un alt habitat important.
Asteroidul exterminase trei sferturi din toate speciile de plante și animale.
La tropice, a fost nevoie de șase milioane de ani,
dar viața a revenit, în cele din urmă.
Însă, de data aceasta, a fost cu totul diferită.
Reapariția a fost alimentată de o creștere uriașă…
a diversității plantelor cu flori…
mai bogate ca niciodată.
Pădurile tropicale.
Acest habitat înfloritor
a fost clădit prin relația apropiată dintre flori
și insectele polenizatoare.
Dar a apărut un nou-venit…
care s-a infiltrat pe teritoriul insectelor.
Folosind abilități de zbor incredibile,
putea să se orienteze prin jungla deasă.
Aveau să devină miniaturi,
dobândind acces
la nectarul dulce al florii.
Iar urmașii lor continuă s-o facă și în zilele noastre.
Păsările colibri.
Pentru a sustrage nectarul,
au evoluat ca să rămână în suspensie ca insectele…
bătând din aripi de 80 de ori pe secundă.
Ciocurile alungite le permit să se hrănească cu o multitudine de flori.
Păsările colibri dejoacă planurile multor insecte rivale.
Dar, atâta activitate implică o imensă sete de energie.
Deci merită să lupte pentru cele mai bune flori.
Ciocurile servesc și drept arme.
Dar o specie de colibri nu are nevoie să se lupte.
Are o adaptare extraordinară care lasă concurența în urmă.
Vă prezint colibriul-spadă.
Se mândrește cu un adaos impresionant.
Ciocul său e ca o cheie în lacăt,
așa că doar el poate savura nectarul greu accesibil al trompetei îngerilor.
În vremurile de după apocalipsă,
dinozaurii uriași nu mai stăpâneau pădurea,
dar verii lor micuți le-au recolonizat
într-un mod cu totul nou.
Dar strategia de a deveni mic nu avea să funcționeze pe toată planeta.
ÎN URMĂ CU 20 DE MILIOANE DE ANI
Moartea dinozaurilor
lăsase multe dintre marele habitate fără stăpânire.
Mai ales câmpiile.
La începuturile Americii de Sud, la 46 de milioane de ani de la asteroid,
păsările de la sol
aveau spațiu să evolueze în cel mai mortal prădător…
de la Tyrannosaurus rex.
Pândind din luminișurile palmierilor…
a moștenit cele mai agresive trăsături
de la neamurile sale antice.
În poiană, paște o turmă de mamifere timpurii.
Theosodon, aproape de mărimea unei lame din zilele noastre.
O femelă adultă ține de șase.
Dar nu a observat
pasărea terorii.
Având capul ca un târnăcop și o înălțime de 2,5 metri,
a sacrificat zborul pentru forța brută.
Ea simte că ceva nu e în regulă.
Dar pasărea terorii se mișcă aproape pe nesimțite.
Vânătoarea a început.
Putând să accelereze până la 50 de kilometri pe oră,
a ales un pui
rămas în urmă.
Folosind greutatea capului său uriaș,
e un maestru la schimbarea direcției.
E timpul să-i dea lovitura decisivă.
Sălbaticele păsări ale terorii dominau acum câmpiile din America de Sud.
Dar, în cealaltă parte a lumii,
continentele în continuă schimbare scriau un nou capitol
din povestea vieții.
ÎN URMĂ CU 15 MILIOANE DE ANI
Australia se îndrepta spre nord de milioane de ani.
Făcând asta, a creat o mare vastă de mică adâncime.
Un nou leagăn al vieții.
Jumătate plantă…
jumătate animal.
Aceștia sunt coralii.
Folosind energia de la soare,
au format cele mai mari structurii vii văzute vreodată pe planeta noastră…
recifele tropicale.
În urmă cu 15 milioane de ani, aceste uriașe orașe marine
ofereau oportunități unei multitudini de supraviețuitori.
Rechinii au fost atrași din adâncuri.
Recifele au stârnit interesul unora dintre ultimele reptile marine…
țestoasele.
În acest paradis subacvatic,
au evoluat și nenumărate noi specii de pești.
Belșugul crescând s-a revărsat curând în oceanul întins…
umplându-l de viață.
Iar acest fapt nu a trecut neobservat…
de o dinastie stăruitoare.
Încă o dată, cea a păsărilor.
Mai exact, păsările marine.
Acum milioane de ani,
au descoperit o cale spectaculoasă de a prăda abundența oceanului.
Printr-o invazie aeriană.
Una care are loc și în zilele noastre.
Cei mai mari invadatori
sunt gâștele de mare.
Cu vederea lor ageră zăresc un banc de pești de la kilometri distanță.
Scufundându-se din aer,
străpung suprafața apei cu aproape 90 de kilometri pe oră.
Craniile lor special adaptate
și aripile retractabile
le transformă în rachete vii.
În plus,
gâștele de mare pot să-și țină respirația peste 40 de secunde.
Aceste păsări marine antice sunt maeștri într-ale vânătorii.
Atacul lor aerian
le permite să concureze cu cei mai mari prădători din ocean,
rechinii.
Ospețele frenetice rămân printre cele mai mari spectacole ale naturii,
așa cum erau și cu 15 de milioane în urmă.
Dinozaurii n-au cucerit niciodată oceanele,
dar urmașii lor aviari au găsit o cale, în cele din urmă.
Cucerirea mărilor a fost un succes atât de răsunător,
încât păsările marine au stabilit colonii vaste pe toată planeta…
unele dintre cele mai incredibile adunări ale vieții pe planetă.
Dar triumful păsărilor asupra oceanelor nu era încă total.
Realizarea supremă
poate fi văzută cel mai bine într-o lume pierdută în timp.
Pe Insulele Galápagos.
Acestea sunt iguane marine,
descendenții șopârlelor care au supraviețuit asteroidului.
Ca majoritatea reptilelor, trebuie să stea la soare ca să se încălzească.
Dar nu sunt singurele care fac plajă aici.
Li s-a alăturat o pasăre extraordinară.
Pinguinul.
Iar acesta este pinguinul de Galápagos.
De-a lungul a zeci de milioane de ani, strămoșii săi și-au remodelat aripile,
îmbunătățindu-le, nu ca să zboare în aer,
ci pentru a face ceva remarcabil…
sub valuri.
Zbor subacvatic.
Pinguinii au un control al flotabilității extraordinar…
și printre cele mai suple trupuri din lumea animală,
făcându-le cele mai bune păsări înotătoare din lume.
Căutând pește, rămâne în suspensie ca o pasăre colibri…
cu echilibru perfect.
Pe de altă parte, iguanele cu sânge rece sunt lente și mocăite,
limitate să se hrănească cu iarbă de mare slabă,
la mila curenților.
Pinguinii cu sânge cald sunt total diferiți…
cu viteza și agilitatea lor…
vânând peștii cu ușurință.
Zborul subacvatic
le-a permis pinguinilor să exploateze mările ca niciodată.
Strategia lor a avut un succes enorm,
încât au colonizat toate continentele emisferei sudice…
evoluând în cele 18 specii pe care le cunoaștem astăzi.
Un capitol final monumental pentru păsări,
o dinastie care aproape a dispărut.
Dar, datorită câtorva supraviețuitori din arborele genealogic al dinozaurilor,
păsările au renăscut din cenușă.
De peste 66 de milioane de ani,
s-au reinventat într-o mulțime de forme.
Astăzi, cu 10.000 de specii,
au găsit o cale să se dezvolte în aproape orice colț al planetei.
Dar nu sunt singurele care au cucerit lumea.
Nu cu mult timp în urmă,
Americile încă se aflau la mila păsărilor terorii.
Dar acești prădători supremi aveau să devină pradă.
Și alți supraviețuitori ai asteroidului evoluaseră.
Nemaifiind în umbra dinozaurilor…
deveniseră mai mari și mai periculoși.
Sosise vremea ascensiunii
mamiferelor.
Subtitrarea: Ramona Coman