Neljän miljardin vuoden aikana planeetallamme -
lukemattomat lajit ovat nousseet -
ja tuhoutuneet.
Mutta yksi huomattava dynastia on tehnyt muita suuremman vaikutuksen.
Nisäkkäät.
Tämä on tarina niiden eeppisestä matkasta -
maailman valtiaiksi.
ELÄMÄ PLANEETALLAMME
LUKU 7
MAAN PERILLISET
Piilossa muinaisen jurakauden metsissä -
nisäkkäillä oli nöyrä alku.
Niitä hallitsi kaikkien aikojen mahtavin dynastia.
Dinosaurukset.
Niiden valta oli niin täydellistä,
että varhaiset nisäkkäät elivät varjoissa.
Ne olivat enimmäkseen pieniä ja pysyttelivät puissa -
pois jättiläisten tieltä.
Ne olivat yöeläimiä.
Niillä oli herkät aistit, jotka auttoivat niitä pimeässä.
Dinosaurusten vallan alla -
niiden nousulla oli rajansa.
Mutta ajan myötä kaikki muuttui.
Yksi planeettamme väkivaltaisimmista tapahtumista -
aloitti uuden aikakauden.
Tuhoista huolimatta -
planeetta toipui.
Muutamassa miljoonassa vuodessa -
metsät palasivat ja peittivät suuren osan maasta.
Ilmasto muuttui kuumaksi ja märäksi.
Olosuhteet olivat täydelliset elämän kukoistamiselle.
Maailma oli valmis evoluution uuteen aaltoon.
Asteroidi oli aiheuttanut nisäkkäille tuhoisia menetyksiä.
Silti jotkut pienemmistä -
piileskelivät koloissa ja selvisivät.
Ilman dinosauruksia -
ne voivat viimein poistua varjoista -
ja tulla esiin.
Kuten esivanhemmillaan,
koateilla on monia ominaisuuksia,
jotka auttavat niitä kukoistamaan rikkaissa sademetsissä.
Ne ovat hyvin sosiaalisia ja löytävät suojaa laumoista.
Äidin joustava nenä haistaa ruoan roskalehtien alta.
Sillä on superaisti, joka on hioutunut vuosimiljoonien pimeydessä.
Muiden nisäkkäiden tavoin koatit ovat lämminverisiä -
ja aktiivisia joka vuorokaudenaikana.
Se tarkoittaa, että pennut tarvitsevat paljon energiaa.
Onneksi nisäkkäille kehittyi ainutlaatuinen ratkaisu.
Maito.
Ne voivat ruokkia poikasia aina kun haluavat,
jopa silloin, kun ruoka on vähissä.
Mutta maito ei ollut varhaisten nisäkkäiden ainoa salainen ase.
Ne olivat myös fiksuja.
Se on yhtä tärkeää nykyäänkin.
Costa Rican metsissä -
tämä kapusiiniapina yrittää ratkaista palapeliä.
Se yrittää saada lihaa sulkeutuneen simpukan sisältä.
Apinan voimat eivät riitä murtamaan kuorta,
mutta se on huomannut, että jatkuva vasarointi väsyttää simpukan,
kunnes se viimein aukeaa.
Sen oppiminen vaatii isot aivot -
ja koordinaatiota.
Ainutlaatuinen äly salli niiden kädellisten esivanhempien -
selviytyä metsissä 50 miljoonaa vuotta sitten.
Fiksut eläimet ovat uteliaita.
Se voi tuottaa valtavia tuloksia.
Tämä naaras on oppinut -
ja muistaa,
mistä se löytää vettä.
Mutta vesi on liian syvällä.
Onneksi sillä on nerokas ratkaisu.
Se käyttää häntäänsä sienenä.
Mutta kaikki haasteet eivät liity ruoan ja veden löytämiseen.
Joitakin hedelmiä kerätään, muttei syötäviksi -
vaan hierottavaksi niiden iholle.
Tässä hedelmässä on sitronellaöljyä,
jota sääsket eivät voi sietää.
Apinat ovat löytäneet oman hyttyskarkotteensa.
Ilman pistäviä hyönteisiä -
fiksut kapusiinit voivat vihdoin rentoutua.
Mutta niiden esivanhempien alkaessa edistyä -
lämpimät ja märät olot, joissa ne olivat kukoistaneet, alkoivat muuttua.
34 MILJOONAA VUOTTA SITTEN
Etelämanner alkoi irtautua Etelä-Amerikasta.
Se loi tilaa uusille merivirroille.
Ne auttoivat Maapallon viilenemisessä.
Ilmasto muuttui kylmemmäksi.
Se oli vasta alkua.
Etelämantereen kylmetessä ja eristyessä -
valtava manner jäätyi.
Se vangitsi suuren osan planeetan makeasta vedestä.
Maailman kuivuessa pohjoisempana -
siitä tuli karumpi ja vaikeampi paikka elää.
Ruoka levisi ympäriinsä.
Sitä oli vaikeampaa löytää.
Maan muuttuessa -
nisäkkäätkin muuttuivat.
Joistakin tuli valtavia.
Megacerops-uros.
Se oli 2,5 metriä korkea -
ja neljä metriä pitkä.
Se painoi kolme tonnia.
Sen valtava koko salli sen matkata kauas etsimään ruokaa -
ja varmisti sen, että se selvisi ruoan puutteesta.
Nisäkkäät olivat viimein yhtä isoja kuin menneet dinosaurukset.
Mutta suurella koolla on seurauksensa -
varsinkin kumppanin löytämisessä.
Tätä naarasta vartioi jo tarkkaan uros,
joka on ensimmäistä isompi.
Jos se haastetaan,
se saattaa vahingoittaa vastustajaa pahasti.
Pienemmällä uroksella saattoi käydä säkä.
Toinen naaras -
vaikuttaa olevan yksin.
Se on uroksen odottama tilaisuus.
Sillä on kilpailija.
Tällä kertaa puntit ovat tasan.
Näille nisäkkäille -
koolla on väliä.
Mutta mahtavimmatkaan Megaceropsit -
eivät selvinneet planeetan seuraavasta isosta haasteesta.
Etelämantereen synty loi maailmanlaajuisen ilmastokaaoksen.
Merivirtojen muuttuessa -
ja planeetan kuivuessa -
siitä tuli ruutitynnyri.
Metsäpalot tuhosivat maata.
Ne tekivät tilaa jollekin täysin erilaiselle.
Se haastaisi nisäkkäät ennennäkemättömällä tavalla.
Savun hälvettyä tuhkasta nousi -
elämänmuoto, joka oli aiemmin selvinnyt vain elämän rajamailla.
Ruoho.
Se oli juurtunut maan kuivuessa.
Se levisi niin nopeasti,
että se peitti pian viidesosan maasta.
Mutta loputtomat tasangot eivät olleet nisäkkäille paratiisi.
Monet niistä eivät voineet sulattaa ruohoa -
ja kuolivat pian sukupuuttoon.
20 miljoonaa vuotta myöhemmin -
nykyajan laiduntavat nisäkkäät käyvät yhä taistelua -
vihreää tunkeutujaa vastaan.
Niille kehittyi roppakaupalla käänteentekeviä muutoksia.
Erityiset hampaat -
olivat vahvat, joten ruohon sisältämä piidioksidi -
ei kuluttanut niitä.
Valtavat vatsat sulattivat kaiken.
Niiden poikaset syntyvät valmiina.
Ne kävelevät tuntien sisällä syntymästä.
Ne seuraavat laumaansa etsien tuoretta kasvustoa.
Nisäkkäät ovat valloittaneet ruohotasangot.
Niiden valtavat lukumäärät ovat merkki poikkeuksellisesta menestyksestä.
Mutta kuten jotkut nisäkkäät oppivat syömään ruohoa,
toiset oppivat syömään niitä.
Metsästäjät.
Laumalla on oma puolustautumiskeino gepardin nopeutta vastaan.
Monet silmät -
huomaavat vaaran varhain.
Juoksevien kehojen luoma kaaos kätkee poikaset hyvin.
Mutta kissalla on suunnitelma.
Se on syntynyt sen fiksuissa nisäkkään aivoissa.
Se aiheuttaa laumaan paniikin ja jakaa sen.
Se käy yksinäisen vasikan kimppuun.
Puolustaen ainoaa vasikkaansa -
gnuunaaras hyökkää.
Jahti ei ole vielä ohi.
Gepardi on jäänyt jälkeen,
mutta vasikka alkaa väsyä.
Poikasen kääntyessä -
metsästäjän pitää paeta henkensä edestä.
Vasikka on jälleen turvassa,
mutta gepardi palaa vielä.
Sota ruohokenttien nisäkkäiden välillä jatkuu,
kuten se on tehnyt jo miljoonia vuosia.
2 MILJOONAA VUOTTA SITTEN
Esihistoriallisen Etelä-Amerikan -
ruohotasangoilla käytiin samaa taistelua.
Sitä kävivät hyvin erilaiset eläimet.
Tämä valtava vyötiäinen -
on myös nisäkäs.
Se on tosin auton kokoinen.
Doedicurus ei ehkä ole nopea,
mutta nopeuden puutteen -
korvaavat panssari ja tappava häntä.
Muutokset suojelivat niitä ja niiden poikasia -
kaikenlaisilta saalistajilta.
Tämä on Smilodon.
Se on vasta nuorukainen.
Se ei ole vakava uhka,
vaikka sillä on sapelihampaat.
Se ei ole nähnyt Doedicurusta läheltä.
Niiden puolustautumiskeinot kiehtovat sitä.
Sen uteliaisuus voittaa.
Se tutkii joka vaihtoehtoa.
Nuoren Doedicuruksen ainoa vaihtoehto on pysyä paikallaan.
Valtavan vyötiäisen panssari on täysin lävistämätön,
ja ne tietävät sen.
Mutta yksi tilaisuus on ilmiselvä.
Nuori Doedicurus on paljon pienempi.
Jos se saa siitä otteen,
se voi ehkä kääntää sen ympäri.
Muttei aikuisten läsnä ollessa.
Taas umpikuja.
Nisäkkäiden välinen taistelu on aina ajanut niiden evoluutiota.
Sitä ei tapahdu ainoastaan ruohokentillä.
50 miljoonaa vuotta sitten -
nykyisen Intian ja Aasian alueet törmäsivät rajusti yhteen.
Törmäys työnsi maata kohti taivasta -
luoden valtavan Himalajan vuoriston.
Se on nykyään 2 500 kilometriä pitkä -
ja lähes yhdeksän kilometriä korkea.
Se kasvaa yhä.
Jäätävän lämpötilan ja ohuen ilman takia -
vuoret ovat elinkelvottomia useimmille eläimille -
mutteivät kaikille.
Syvällä valottomassa laaksossa -
on lumileopardiuros -
ja kuolemaansa pudonnut vuorikauris.
Leopardi on hyvin vanha.
Rankka vuoristolaiselämä on kuluttanut sitä.
Näillä korkeuksilla nisäkkäiden pitää syödä pysyäkseen lämpiminä.
Mutta Himalajan vuoristo on metsästäjille haastava.
Korkealla laakson yläpuolella on naaras -
pentuineen.
Niiden isä on se uros.
Niitä on kolme,
ja ne ovat naamioituneet upeasti.
Lumileopardeilla on paksu turkki,
isot käpälät -
ja pitkät hännät.
Ne sopivat täydellisesti kylmimpään -
ja jyrkimpään lastenhuoneeseen koko Maassa.
Kaukana vaarallisista kallioista -
äiti opettaa niille metsästystä.
Poikasten opettaminen ja niistä huolehtiminen -
on tyypillistä nisäkkäille.
Poikaset ovat äitinsä kanssa lähes kaksi vuotta.
Ne oppivat selviytymistaitoja elämän reunamilla.
Näissä korkeuksissa jokainen tilaisuus pitää käyttää hyväksi.
Vanha uros jäljittää laumaa.
Tässä jyrkässä maailmassa sen pitää päästä saaliin yläpuolelle -
ja kyllin lähelle -
väijyttääkseen ne.
Tällä kertaa -
kuolema vaati molemmat.
Mutta leopardin perintö säilyy.
Muutamassa kuukaudessa -
sen pennut jättävät äitinsä ja alkavat metsästää yksin.
Ne ovat oppineet vaadittavat taidot -
selviytyäkseen maailman huipulla.
Vaikka ne olivat valloittaneet maan,
nisäkkäät eivät lopettaneet siihen.
Yksi laji kehittyi aivan eri suuntaan.
50 miljoonaa vuotta sitten lepakot avasivat oven uuteen valtakuntaan -
lentämällä.
Lentäminen sallii eläinten etsiä ruokaa paljon kauempaa -
ja kokoontua miljoonittain.
Nykyään yksi viidestä nisäkäslajista on lepakko.
Mutta lepakot eivät olleet ensimmäisiä lentäjiä.
Etsittyään koko yön ravintoa -
nämä hedelmälepakot lentävät kohti pesäänsä,
koska päivänvalon myötä saapuu vaara.
Linnut.
Ne oppivat lentämään paljon nisäkkäitä varhaisemmin.
Ne ovat lepakoita nopeampia ja vahvempia.
Kotkilla on kuolettavat kynnet.
Yön koittaessa -
taivaat kuuluvat jälleen lepakoille.
Miljoonat lähtevät lentämään -
tietoisina siitä, että ne ovat turvassa parvissaan -
ja tulevassa pimeydessä.
Lepakoiden lähtiessä lentoon -
muut nisäkkäät muuttivat meriin.
47 MILJOONAA VUOTTA SITTEN
Niitä houkutteli aaltojen alla olevan ruoan runsaus.
Nisäkkäät siirtyivät meriin hitaasti.
Nämä ovat Maiacetuksia,
2,5-metrisiä valaiden esivanhempia.
Toisin kuin valaat, ne viettävät paljon aikaa laiskotellen maalla.
Ne heräävät henkiin vedessä -
jahdaten kalaparvia.
Sen aika vedessä riippuu siitä, kauanko se voi pidättää hengitystä.
Se on jumissa kahden maailman välissä -
varsinkin vaaratilanteissa.
Nisäkkään äly on sen ainoa puolustautumiskeino,
mutta se ei voi olla vedessä kauaa.
Otodus -
on kaksi kertaa valkohaita pitempi.
Sillä on tarkat aistit, joiden avulla se tietää nisäkkään tarkan sijainnin.
Sillä ei ole kiirettä hyökätä.
Maiacetukselta alkaa loppua ilma.
Avovedessä se ei pääse pakoon.
Ulokkeen alla on suojaa.
Mutta sen aika alkaa loppua.
Pieni rotko tarjoaa suojaa.
Se on turvassa -
ja voi taas hengittää.
Nisäkkäiltä vei kauan tulla maailman merten hallitsijoiksi,
mutta se oli vain ajan kysymys.
Planeetan jäähtyessä -
elämä levisi räjähdysmäisesti.
Sen turvin kehittyivät nykyiset jättiläiset.
Nisäkkäät olivat muuttuneet pienistä maaeläimistä -
dinosauruksiakin suuremmiksi.
Valtavien henkäysten tahdissa -
ne käyttävät happea paljon Maiacetusta tehokkaammin.
Koska ne ovat lämminverisiä,
niiden lihakset ovat aina valmiita maksimisuorituksiin.
Niiden turvin valaat voivat luoda kestäviä energianpurkauksia.
Kilpaillessaan kumppaneista -
ryhävalasurokset käyttävät ominaisuutta hyväkseen -
jahdatessaan naarasta.
Kyse on muustakin kuin nopeudesta.
Urokset pysyvät naaraan lähellä,
jotta se voi huomata niiden voiman ja kestävyyden.
Kuplat -
pelottelevat kilpailijoita.
Urokset törmäävät toisiinsa.
Jotkut jäävät jälkeen -
ja jatkavat taistelua.
Pääryhmä jatkaa jahtia -
aivan naaraan perässä.
Sitten yhtäkkiä -
se pysähtyy.
Se kelluu vedessä.
Se on lopettanut kisan.
Se on tehnyt päätöksensä.
Se päästää yhden uroksen -
lähelleen.
Nisäkkäät ovat valloittaneet Maan joka elinympäristön.
Maan, ilman ja meren.
Asteroidin isku auttoi nisäkkäitä muuttumaan altavastaajista -
maailmanlaajuiseksi voimaksi.
Sellainen on sattuman rooli elämän historiassa planeetallamme.
Nisäkkäiden tarinassa on vielä yksi luku.
2,5 miljoonaa vuotta sitten -
nisäkkäät kohtasivat uuden haasteen.
Planeetan hidas jäähtyminen kiihtyi.
Jääkausi alkoi.
Jäätyneistä autiomaista kohosi uusi voima.
Nisäkäs, joka oli älykkäämpi ja sopeutuvaisempi kuin yksikään aiempi.
Se oli koko maailmanhistorian vaarallisin eläin.
Tekstitys: Petri Nauha