Tijekom 90 % povijesti našeg planeta
bilo je pretoplo za stvaranje leda.
Kad je prije dva i pol milijuna godina nastupilo ledeno doba,
njegov je utjecaj bio golem.
Ovo je priča o velikom smrzavanju
i usponu dinastije
koja će dovesti život do granice izumiranja.
ŽIVOT NA NAŠEM PLANETU
OSMO POGLAVLJE
DOBA VATRE I LEDA
SADAŠNJOST
Jedno od hladnijih mjesta u Americi je Yellowstone.
Zimi i dalje podnosi iste ledene uvjete
kao u ledenom dobu.
Temperatura se može spustiti ispod 50 stupnjeva ispod nule.
Mogu preživjeti samo oni koji su stvoreni za hladnoću.
Gusto krzno bizona tako je dobra izolacija
da im treba malo energije da se ugriju…
što je sretna okolnost
jer je teško naći travu pod snijegom.
No ovdje nisu samo bizoni gladni.
Vukovi također podnose najhladnije zime…
i love bizone u Americi više od 100 000 godina.
Kako bi razdijelio krdo,
čopor ga mora pokrenuti.
Panika daje vukovima kontrolu.
Krdo se mora držati zajedno.
Jedno putovanje može biti kobno.
No bizoni ne mogu vječno bježati,
pogotovo ne po dubokom snijegu.
Jedina im je nada okrenuti se i suočiti se s progoniteljima.
Tek će tada čopor konačno popustiti.
Međutim, kamo god krenuli,
vukovi će ih pratiti.
Davnašnji neprijatelji sukobljavaju se tisućljećima.
Ipak, ti drevni protivnici imaju sreće…
jer mogu iščekivati kraj zime
i blaže vrijeme u proljeće.
No nekoć se činilo
da zima nikad neće završiti.
Prije dva i pol milijuna godina
promjene u Zemljinoj orbiti,
oceanske struje i razine ugljikova dioksida
dovele su do naglog hlađenja planeta.
Počelo je veliko ledeno doba…
a pokrenulo ga je nešto jako sićušno.
Pahulje su same po sebi krhka smrznuta čuda.
Ne postoje dvije iste.
No mnoštvo pahulja promijenilo je svijet.
Bez toplih ljeta koja bi ga otopila,
snijeg je prekrio sjever zemaljske kugle.
Tijekom tisuća godina stvrdnuo se
i stvorio trajne ledene pokrivače debljine nekoliko kilometara.
Ovdje, u ovom tihom carstvu,
život je bio potpuno zamrznut.
No južno od ledenih pokrivača
stvoren je novi svijet u kojem je život mogao napredovati.
Rasprostrte po gotovo cijeloj sjevernoj hemisferi,
stepske tundre postale su najraširenije stanište na Zemlji.
PRIJE 20 000 GODINA - SADAŠNJOST
Tim ledenim krajevima vladali su sisavci koji su se prilagodili hladnoći…
uključujući najveće i najpoznatije među njima…
vunene mamute.
Njihovi preci nalik slonovima
napustili su Afriku milijunima godina prije
i razvili se u ove posebno prilagođene zvijeri.
Duga dlaka, manje uši i kraći repovi
pomažu im da očuvaju toplinu na hladnoći.
Predvodi ih matrijarh, stara ženka
koja prenosi znanje novim naraštajima.
Naraštajima koje mora čuvati.
Veći od današnjih lavova,
spiljski su lavovi u stanju oboriti čak i najveći plijen…
ali lakše je kad je manji.
Zaklona nema, ali drske mačke ni ne pokušavaju se sakriti.
Umjesto toga odugovlače
i čekaju pravi trenutak.
Mladunče mora ostati u blizini svojih zaštitnika…
ali lovci su ga već naciljali.
Mamuti oblikuju obrambeni zid od kljova…
ali lavovi ne idu nikamo.
Matrijarhu je dosta…
ali jedan od lovaca primjećuje priliku.
Mladac više nikad neće odlutati od krda.
Sada je red na lavovima da se brane.
Majka mladunčeta…
zna da ne mogu pobijediti.
Nemaju izbora osim povući se
i zaštititi preostale naraštaje.
Mogu samo nastaviti migraciju
po hladnoj stepskoj tundri.
Iako led nikad nije u potpunosti obavio planet,
i dalje se osjećao njegov utjecaj na cijelom svijetu…
katkad na najneočekivanije načine.
Budući da je većina vode na svijetu bila zarobljena u ledu,
kopno je postajalo sve suše.
To je naličje ledenog doba.
Južno od stepskih tundri
pustinje su se gotovo udvostručile,
proždirući sve na svom putu.
Samo pustinjski stručnjaci prilagođeni podnošenju ekstremne vrućine
mogli su preživjeti u neprijateljskim uvjetima.
No isušivanje se tu nije zaustavilo.
Još južnije, afričke tropske prašume,
stabilna utočišta života više od 50 milijuna godina,
gotovo su posve nestale.
Zamijenila su ih prostranstva suhih šuma i pašnjaka.
Utjecaj na život bio je golem,
pogotovo na jednu skupinu životinja.
Primate.
Pavijani s nama dijele 94 % DNK,
kao i presudan dio zajedničke priče…
silazak s krošnji drveća radi života na šumskom tlu.
U ledenom dobu ondje dolje
naši su se rođaci suočili s mnogim novim izazovima.
Život na tlu opasniji je…
jer ondje borave veliki grabežljivci.
Srećom, nedostatak snage i veličine
primati nadoknađuju inteligencijom i velikim obiteljima.
No pronaći dovoljno hrane koja će prehraniti mnoga usta
predstavlja stalni izazov.
Jednom kad pronađu hranu,
ona privlači mnogo pozornosti.
Ondje gdje je taj dragocjeni resurs…
sukob je neizbježan…
i ne isključuje vlastitu vrstu.
Suparničko krdo nema namjeru dijeliti.
U suhoj šumi…
za svaki plod isplati se sukobiti…
i svaki se sukob računa.
Suparničko se krdo povlači,
ali vratit će se.
Kako bi svladali izazove u neprijateljskom svijetu,
primati su ovisili o društvenoj inteligenciji,
obilježju koje će s vremenom
dovesti do globalne dominacije jedne vrste primata.
PRIJE 16 000 GODINA
Nakupljanje leda na sjeveru utjecalo je na klimu na cijelom planetu.
Baš kad se život prilagodio hladnijim i sušim uvjetima,
sve se promijenilo.
Led se počeo topiti kad se Zemljina orbita ponovo pomaknula…
a globalna temperatura počela je rasti.
Ono što je započelo kao niz ledenjačkih potoka
ubrzo se pretvorilo u potop.
U Sjevernoj Americi otopljena je voda stvorila golemo ledenjačko jezero
duboko 600 metara na 10 000 kvadratnih kilometara.
Jedino što je sprječavalo vodu da ne potopi kopno na zapadu
bio je visoki zid od leda.
Zid je s vanjske strane bio visok gotovo kilometar…
naizgled neprobojna prepreka…
ali ne zadugo.
Kad je temperatura nastavila rasti, ledenjačko jezero bilo je sve veće
i pojačao se pritisak s druge strane.
Uskoro su se zidovi počeli raspadati…
sve dok nije došlo do pogubnog urušavanja.
U trenu je oslobođeno jezero veličine Irskog mora.
Trideset kilometara južnije
pojavio se prvi nagovještaj nadolazeće apokalipse.
Podrhtavanja.
Osjećaju opasnost…
ali nemaju se kamo sakriti.
Prvo što vide je zid od prašine.
Visok je stotinu metara
i prethodnica je golemog tsunamija.
Za samo deset sati
strahovita poplava probila je put dugačak 800 kilometara
kroz američki kontinent, sve do oceana.
Prirodna čuda koja bi se u protivnom oblikovala tisućama godina
nastala su za nekoliko sati.
Ali ti su spektakli bili kratkog daha.
Nakon samo nekoliko dana
ostala je samo
jeziva tišina.
Neizbrisivi tragovi te strahovite poplave i dandanas označavaju američki krajolik.
Ipak, od početka ledenog doba
bilo je više od 50 ciklusa nakupljanja i topljenja leda…
a svaki je ciklus izazvao veličanstvene poplave.
Kad se smirio kaos posljednjeg velikog otapanja,
ravnoteža se polako vratila na kopno.
Oborine su postale redovitije…
i šume su se počele oporavljati.
Pustinje su se smanjile i zazelenile
kad je iznova potekla voda.
Ondje gdje teče voda
uskoro se pojavljuje život.
Delta Dunava u Europi
jedna je od najvećih močvara na svijetu.
Nastala je nakon posljednjeg velikog otapanja
i ubrzo postala dom nevjerojatnom obilju životinjskih vrsta.
Zbog obilja hrane
bjelobrade čigre prelaze tisuće kilometara
zbog parenja u tim bogatim vodama.
To je savršeno mjesto za podizanje obitelji…
ali putovanje je uzaludno
ako mužjak stigne prekasno da bi pronašao ženku.
Preostaje mu samo gledati tuđi uspjeh.
Suparnik je otišao
i sad ima priliku.
Hrana je izvrstan dar…
ali ona nije zadivljena.
On svejedno iskušava sreću…
ali bez uspjeha.
Prezreni mužjak mora ručati sam.
Samo kad život pruža takvo obilje, ženke si mogu priuštiti izbirljivost.
Kraj ledenog doba nije najavio samo doba obilja,
već i doba velike klimatske stabilnosti…
doba poznato kao holocen.
PRIJE 11 700 GODINA
U tom razdoblju
vladali su topli i vlažni uvjeti,
a prosječna globalna temperatura oscilirala je manje od jednog stupnja,
što je omogućilo bujanje života u svim dijelovima svijeta.
Sve su se vrste mogle pohvaliti neprekinutom linijom nasljeđivanja
koja se protezala četiri milijarde godine,
do samog nastanka života na Zemlji.
Međutim, nisu svi napredovali u holocenu.
Došlo je do neobičnog i iznimno selektivnog izumiranja.
Po cijelom planetu
nestajale su najveće kopnene životinje.
Nestali su mamuti, spiljski lavovi i stotine drugih vrsta.
Sjeverna Amerika posebno je teško pogođena.
Izgubila je više od 70 % svojih divova…
ali ne sve.
U nedostatku suparnika,
bizoni su preuzeli velike ravnice,
lutajući u velikom broju…
ali nisu bili sami.
Budući da je bilo manje krupnog plijena,
bizoni su postali meta druge skupine preživjelih.
Davnašnjih neprijatelja.
Najbolja im je obrana čuvati se opasnosti,
držati se zajedno i smireno nastaviti.
No ovo nisu obični lovci.
U ledenom dobu raširio se novi grabežljivac.
Poput vukova,
lovili smo u skupinama.
A nedostatak snage i brzine
nadoknađivali smo inteligencijom i lukavošću.
Razvoj velikog i kompleksnog mozga
razdvojio nas je od ostalih primata
i omogućio iznimno napredne načine lova.
Oponašajući vukove
i pomno postavljajući hrpe kamenja,
lovci bi ogradili bizone u krugu od više kilometara,
sve dok ne bi bili
točno ondje gdje su htjeli.
Tek bi se onda prikrali krdu.
Ako bi se prerano pokazali,
propali bi im dani truda.
Najveća im nagrada nije bila smrt jednoga,
već ugibanje mnogih…
koji će prehraniti mnoge tijekom zimskih mjeseci.
Zamka je postavljena.
Trebaju samo malo ohrabrenja.
Do početka holocena
ljudi su se iz Afrike raširili po gotovo svim kontinentima na Zemlji
i postali su najopasniji grabežljivci na svijetu.
Premda je naš uspon pridonio
globalnom izumiranju velikih kopnenih životinja,
naša priča bila bi kratka
da nismo učinili nešto izvanredno.
Oslobodili smo se neizvjesnosti načina života lovaca-sakupljača
i sklapali saveze s prirodom.
Stabilna klima u holocenu
omogućila je našim precima da razviju jedinstvenu vezu…
s biljkama.
Odabrali su određene vrste
i sijali sjemenke ondje gdje su najbolje rasle.
Sva ta briga i pažnja
značajno je povećala mogućnost preživljavanja biljki.
Zauzvrat, ljudi su mogli požeti plodove.
Naučili su kako stvoriti više hrane
koja će im trajati cijelu godinu.
A ondje gdje su rasle biljke,
ljudi su napredovali.
Naši su preci otkrili kako osigurati trajnu zalihu hrane.
No nisu pripitomili samo biljke,
već i životinje.
Po cijelom svijetu
mnogi su lovci-sakupljači odustali od nomadskog načina života
u korist zemljoradnje.
Polako ali sigurno, divljina se preobrazila,
ukroćena ljudskim rukama.
Oslobođena stalne borbe da pronađe hranu,
ljudska je populacija rasla,
rad je postao raznolik,
društva su postajala sve složenija…
i rađale su se civilizacije.
Postigli smo nešto što ni jedna druga vrsta nije uspjela.
Oslobodili smo se prirode i uzdigli se iznad nje.
Poljoprivreda je sve promijenila…
ali spremala se još jedna revolucija.
Naša nas je domišljatost dovela dalje nego što smo ikad mogli zamisliti,
a naša je priča sad ispisana na površini Zemlje.
Ono što je bilo divljina, sad je ukroćeno ili izgubljeno.
Preuspješni smo na svoju štetu
i štetu našeg planeta…
i upravo uzrokujemo sljedeće masovno izumiranje.
Ne samo zato što za prehranjivanje
trebamo više od polovice nastanjiva kopna…
i ne samo zato što ugljikov dioksid koji ispuštamo
zagrijava naš planet brže
nego ikad u proteklih 500 milijuna godina.
Ne ni samo zato što zagrijavamo i zakiseljavamo oceane,
uništavamo njihovu prirodnu ravnotežu
i masovno ubijamo golema područja morskog života.
Ne ni samo zato što uzrokujemo ekstremne vremenske prilike,
požare i suše
koji vraćaju Zemlju njezinim pustim počecima.
I ne samo zato što činimo nešto od svega toga,
nego zato što činimo sve to,
i to istovremeno.
Što je još gore,
sve to činimo meteorskom brzinom.
Iako su rijetka, masovna izumiranja mijenjaju tijek povijesti kao ništa drugo.
Dosad je Zemlja pretrpjela pet tih apokaliptičnih događaja,
a svaki je od njih uništio više od tri četvrtine ukupnog života.
Pritom dominantne vrste koje postoje
nisu dominantne nakon tog događaja.
Utjecaj masovnog izumiranja
nije se osjetio 66 milijuna godina.
Sad smo na putu da ostvarimo
šesto masovno izumiranje.
Samo u posljednjih 50 godina
populacija divljih životinja smanjila se u prosjeku za gotovo 70 %.
Ovaj put mi smo odgovorni.
Unatoč sumornim prognozama,
ipak postoji tračak nade.
Mi smo prva vrsta u četiri milijarde godina priče o životu
koja razumije što se događa s našim svijetom.
Također smo prva vrsta
koja razumije što je potrebno kako bismo to ispravili.
Inteligencija nas je dovela dovde
i samo nas ona može spasiti.
Našu budućnost
i budućnost našeg planeta
tek treba napisati.
Naše sadašnje djelovanje odredit će sljedeće poglavlje
u priči o životu.
Kakva nas god budućnost čekala…
ako smo išta naučili iz prošlosti…
naučili smo da život uvijek pronađe put.
Prijevod titlova: Andrea Šimunić