Kavú.
Pojď za mnou zavřít.
- Musím jít. - Nechoď!
Vstávej, prosím.
Musím na ty pakóry. Vstávej.
- Dobře. - Vstávej, prosím.
Dobře, vem si boty, já vstávám, ale dej mi dvě minuty.
Mómó, počkej! Jdu taky.
Máš 90 sekund. Pospěš si.
- Zavolal jsi taxíka sem? - Dneska nejedeme taxíkem.
- Koupil jsi auto? - Samozřejmě.
Jdeme na pakóry. Nepojedeme vlakem!
- Ne, vážně. - Je Ákášova bratra.
Půjčil jsem si ho na den. Pěkně se projedeme.
Jo! Teď zas můžu spát.
Vážně?
Prosím vás, není tady paní s pakórami?
Bývá o kus dál.
- Jak daleko? - Je to jen kousek.
- Určitě? - Určitě.
Do prdele.
Dobře, děkuju.
Tak co?
Několik dní tu nebyla.
Proč?
Stala se babičkou, musela odjet z vesnice.
Do háje.
To se ani nemůžu zlobit. Jedeme zpátky.
Zpátky?
Dojeli jsme až sem a koukni na ten výhled!
Nemůžeme jen tak jet zpátky!
Jsi alergický na čistý kyslík?
Kyslík.
Beru si ho s sebou. Naber si taky.
Pojď, jedeme zpátky.
Kámo, není tamhle vinice?
- No a? - Pojďme tam!
Jedeme domů. Z toho bude malér.
Tohle je určitě nedovolený vstup.
Jen klid. Je to vzrůšo.
Ne, Kavú, pojďme zpátky.
Vždyť té révě nijak neubližujeme.
- Koukej! - Ne, to nedělej.
Nedělej to, kámo!
Ne, Kavú! Co to děláš?
Zajímavé.
Podle mě z nich dělají chardonnay.
- Jo? - Chceš ochutnat?
Vem si.
Dej už pryč ten telefon.
Jen koukám, jestli může Sturridge nastoupit.
Aspoň to nedělej tady. Je to zločin.
Kávjo, víš, že jsme jen dvě hodiny od Bombaje
a můžeme sem přijet kdykoliv v týdnu,
ale ty jsi lenochodka, a proto tímhle způsobem...
Buď ticho.
Mám to dost těžké, rozumíš?
Ráda se vyspím. Nemáš ponětí...
Promiňte, vy jste z Bombaje?
Ano, omlouvám se. Jen jsme...
Vaše skupinová degustace začne za chvíli.
Můžete se k ostatním připojit ve sklípku.
Nepatříme k nim, ale co to stojí?
- Dvě stě padesát rupií. - Super.
Jestli máte Little App, můžete to mít za 200 rupií.
- Jo, tím líp. - Jdeme.
Takže. Degustace vína má tři fáze.
Přivonět, zakroužit, okusit.
První fáze.
Zkuste dát nos do sklenky a k vínu přivoňte.
Tento druh vína se nazývá rosé
a lososově růžovou barvu
má díky tlaku, kterým působíme na pecičky, mošt a slupky.
Ve druhé fázi sklenicí takto pohybujte.
Vínu tím dodáváme kyslík, to ho otevře a ono začne dýchat.
Znovu přičichněte. Můžete si povšimnout jisté změny.
Možná teď víno voní trochu jinak.
- Vůně je mnohem sladší. - Ano.
- Na zdraví. - Ano, je to tak.
Ve třetí fázi víno okusíme.
Nabereme doušek
a poválíme ho v ústech, takto.
Nazývá se to provzdušnění.
Tím dodáme vínu další kyslík, aby dýchalo.
Jsi šťastný, že to můžeš dělat na veřejnosti.
Co to děláte?
Bez obav. Dám vám ubrousek.
Co je to za chování? Chovejte se slušně!
Promiňte.
Degustace vína je umění, které se musí vychutnávat po kapkách,
po troškách, po doušcích.
A to jsme přijeli na pakóry!
Ta výstava ručně tkaných látek je dneska.
Nezapomeň napsat tetě.
Nenapíšeš jí ty?
Ale ne že se naštveš, když vyndám telefon.
Ty vtipálku.
Dhruve.
Přemýšlela jsem.
Mám dát výpověď?
Cože?
Opatrně.
- Jsi opilá? - Jo.
Ne, už mě to nějakou dobu nebaví.
Já vím. Vidím to.
Proč jsi nic neřekl?
Věděl jsem, že to řekneš sama. Stalo se.
Ve studiích spotřebitelů se píše o „odhalených preferencích“.
Tvé činy ukazují, co si přeješ.
Není to super?
To je děsivé.
Co když dám výpověď a nikdy nezjistím, co chci?
Dejme tomu, že dáš výpověď.
Řekněme, že je 50procentní šance, že pak...
Ne, Dhruve. Žádné pravděpodobnosti.
Mluv jednoduše.
Jestli chceš zjistit, co chceš dělat, není to ztráta času.
Je to prosté.
Pro a proti. Ano, projdeme pro a proti.
Budeme vážní.
Pro, nebo proti?
- Proti. - Dobře.
Nebudeš vydělávat.
Můžou ti dojít úspory.
Rodiče možná to rozhodnutí nejdřív nepochopí.
Všichni kolem tebe budou bohatnout.
Určité změny životního stylu, i když jsem tu pořád já.
Neprospěje to tvému životopisu.
Může chvíli trvat, než najdeš novou práci.
Může to přinést zmatek.
To stačí.
Teď „pro“.
Pro.
No tak!
Přemýšlím.
Dej mi chvilku.
Jo. Možná si uvědomíš,
jestli chceš dál dělat v prodeji,
nebo v jiném oddělení...
Nebo... zkusit nějaký úplně jiný směr.
Třeba hlídání psů.
- No není to super? - To teda je.
- Má to smysl. Psí chůva. - Psí chůva.
Soustřeď se.
Mohla bys cestovat, víc číst.
Víc malovat, kreslit.
Lépe poznat sama sebe. Dělat nové věci.
- Růst. - Opakuješ se.
Prokouklas mě.
Těch „proti“ je víc než „pro“.
Jo, ale ta „pro“ se mi líbí víc.
Asi o tom budu vážně přemýšlet.
Tak je to pravda.
Když takhle vyrazíš někam, kde je kyslík,
vyčistí ti to hlavu.
Uděláš si jasno.
Mimochodem je to mou zásluhou.
Jo? Chtěl ses vrátit už před dvěma hodinami.
- Ale... - Vinici jsem viděla já.
Ale přijeli jsme kvůli mně.
Tím místem to vůbec není.
Byla jsem v pohodě, dokud jsi nesdílel to video o té holce.
- O jaké? - O té z Bengalúru.
- Tu básničku? - Jo.
O tom, jaké to je být introvert.
Není to tím, že jsem introvert.
Jen se mi líbí, jak se dokázala vyjádřit, víš?
Nevím, jestli jsem se taky tak někdy vyjádřila.
Určitě.
Já nevím.
Možná když jsem byla malá. Když jsem vyrostla, všechno se smrsklo.
Při malování jsem se fakt soustředila.
Ve škole jsem toho dělala spoustu.
Diskusní kluby, kulturní akce.
Všechno jsem dělala naplno.
Ráda jsem byla činorodá a vyšťavila se.
Myslela jsem si, že až budu velká, udělám díru do světa.
To se mi zatím nepovedlo.
Hrozně ráda jsem se překvapovala.
Už ani nevím, kdy se to stalo naposled.
Myslím, že jsem hodně... zpohodlněla.
- Hodně jsem... - Zlenivěla?
To ne.
Dobře. Zlenivěla.
To slovo nesnáším.
A nezlenivěla jsem jen fyzicky, ale i duševně.
Nic ve zlém, ale většina z toho, co děláme,
jsou věci, které chceš dělat ty.
- Cože? - Dělám je ráda.
Ale upřímně řečeno, ode mě to vyžaduje víc úsilí,
když chceš jet dvě hodiny na pakóry nebo kotlety.
Cože? Moment.
Ty tu nejsi kvůli pakórám?
- Jasně že ne. - Co?
Jsem tady kvůli nám.
Dlouho jsme nevypadli z města
a... mám ještě jeden důvod, který ti řeknu později.
Dobře. Aspoň o tom všem přemýšlíš.
Jen musíme promyslet pár věcí a...
Tohle je krok správným směrem.
To zní hodně formálně.
Jo, protože mluvím vážně.
Jako fakt vážně, rozumíš?
- Vážně, fakt vážně. - Jo, rozumím.
Vážně to promyslím.
Neublížila jsem ti tím, viď že ne?
Zbláznila ses?
Je dobře, že ses otevřela a říkáš, co cítíš.
To je dobře. Všechno je to fajn.
Měli bychom takhle někam vyjet častěji.
Já vím.
Je zvláštní, kolik holek v mém věku se vdává a cestuje,
jak se jim daří v práci,
a já tady plánuju výpověď a začátek něčeho úplně nového.
Ani nevím čeho.
Jen přemýšlíš, jak si život udělat příjemnější a lepší.
Takhle moc lidí neuvažuje, Kávjo Kulkarníová, je to fajn.
- Jen klid. - Máš pravdu.
A psí chůvička, to je dobrý plán.
Psí chůva. Jakápak chůvička?
To je totéž.
Teď řekni:
„Děkuju, Dhanuši.“
Děkuju, Dhruve.
To je ale slušné děvče! Kde se to v tobě bere?
Protože ze mě spadla všechna tíha.
Nechci zpátky do Bombaje.
Vážně.
Jako fakt vážně?
Nejsem tady kvůli tobě, hlupáčku.
Jsem tady, protože...
Vidíš to?
Hezký, kámo. To je hezký.
Už jsi zapomněl, viď?
Přesně před dvěma roky jsme se setkali poprvé.
Ne.
Spočítám to. Podle mě to není dneska.
Podle mě je to zítra. Vidíš? Je to zítra.
Je to dneska. Vsadíš se?
Ne, já ty lístky mám. Koukneme se.
Prohráls.
- Je to dneska. - Jo.
Kdy jsi mi změnila status na
„Holky, pozor. Je tu Don.“?
Když ses sprchoval.
- Který je můj? - Na.
Kterýkoli.
Chtěla jsem, ať mi tam dáš víc mlíka a míň cukru.
Jo.
Kterou čteš?
To je ta s tím...
NIKDY NEBUDEŠ SÁM.
- REPELENT NA KOMÁRY - OHEŇ & LED
PŘED DVĚMA LETY
Zastavte na chvilku.
- Chcete tuhle autorikšu? - Ne, díky.
Určitě ne? Vezmu si jinou.
Dobře.
- Hej! Kam jedete? - Do Pavaí.
Super, tam jedu taky. Nasedněte si.
- Určitě? - Jo.
- Můžu si u vás skočit na záchod? - Cože?
Já v něm mám ještěrky a bojím se jich.
Nemůžu mít sprcháč, co pěkně voní po ovoci?
Ne, jasně že můžete.
Nedáte si zelený čaj? Dělám výborný zelený čaj.
Jasně.
Překlad titulků: Miroslav Pošta