Olen Dhruv Vats. Toivottavasti pidätte matikantunneistani.
Tänään puhutaan laskennasta.
Siinä on kaksi osaa: differentiaali- ja integraalilaskenta.
Valista minuakin, ope.
Mistä sinä tulit? Miten menee, kamu?
-Mitä kuuluu? -Hyvää.
-Pitää ottaa uusiksi, mäntti. -Kuka estää?
-Mitä kasvatat? -Ihan itseäni.
Oletpa lihonut!
-Niin, pölhö. -Istu.
Noin sanotaan neljän vuoden jälkeen.
-Näytät hyvältä. -Tässä. Otatko purtavaa?
-Mitä söit? -Anteeksi.
Otin kaksi kanaa lennolla.
-Onko olutta? -Tähän aikaanko?
Kello on 2.50.
Eikö siihen aikaan sovi pilailla?
-Pilailitko muka oikeasti? -Anna olla.
-Sanokaapa. -Niin?
-Miten asutte täällä? -Kuinka niin?
-Kaupunki haisee. -Siihen tottuu.
Tämä on kotimme.
Käly. Toin jotain, koska Liverpool hävisi...
Kylläpä ilkut.
Lopettakaa. Älkää alkako tapella.
Äläkä sano minua kälyksi.
-Ettekö tahdo avioon? -Hari Om.
Haitko tämän Hari Omista? Sokerikakkua.
Kunnon kamu.
Helvetin hyvää.
Poika perusti Harry's Hookah Barin ja Hari Om -salin.
Toisessa lihotaan ja toisessa laihdutaan.
Maistuu upealta.
-Käly näyttää uniselta. -Älä viitsi.
Huomenna on pitkä päivä ja tärkeä kokous. Pitäkää te hauskaa.
Nuku sinä. Pidämme lystiä koko yön.
-Vai mitä? -Totta puhuen -
minuakin väsyttää.
Äskenhän pidit oppituntia.
Sekin on työtä.
-Öitä. -Hyvää ötyä.
-Mitä? -Ei mitään.
-Kerro. -Toiste. Älä stressaa.
Hän kertoo toiste.
Höpsöt. Öitä.
No, katsotaanko FTV:tä?
-Minäkin tahdon. -Selvä.
Mistä löysit noin mainion tytön?
Miten niin mistä?
Miksi kaikki kysyvät tuota?
Voitin lotossa, pässi.
Karan kysyi ihan samaa.
Olenko muka nolla? Kyllä kaikkea.
Hän se käski kysyä.
On teistäkin tullut kunnon paskiaisia.
Huomisiin. On väsy.
-Hyvää ötyä sitten. -Samoin.
Kauniita unia.
Vessa on täällä.
Nosta istuin.
Mitä ihmettä?
Luuletko, että olen tuppukylästä?
Tai ettei meillä ole vessoja.
Tai että ne ovat intialaisia.
Kunhan sanoin.
Vitsi vain. Tuonko kylmää vettä?
Löydän kyllä kaapista.
Kälylläkin on. Kiitos.
-Tuonko jotain? -Häivy!
Katson Tinderin, kunhan lähdet.
Tinderiäkö tulit selaamaan Bombayhin?
Tarvitsetko jotain?
-Kaksi asiaa. -Anna tulla.
Väljimmät sortsisi. Unohdin omani.
Toki. Ja?
Missä täällä masturboidaan?
-Mitä puhelet? -Ihan tosi.
-Luonnollisesti. -Se on tarve.
-Muutoin sotken kotisi. -Niin varmaan.
Mikä ilme!
-Öitä. -Hyvää ötyä.
Selvä.
Se on hyvä ravintola, Dhruv. Järjestän sieltä varauksen.
Kokeillaan Bandran pitsoja.
-Pitsaako hän tahtoo? -Saksan katuruokaa.
-Se on kehnoa. -Kuule.
-Mennään salaattiravintolaan. -Käly.
-En voi syödä salaattia. -Niin.
Milloin lähdet?
Hän jää taas pois töistä.
-Poisko? -Kuin mikäkin kotimies.
Teen töitä täällä.
Toimistolla on tylsää.
Milloin aloit intoilla ruuasta?
Syöt aina pitsaa, pastaa tai thaita.
Anna minun kokeilla.
Et tänään. Syödään lammaspihviä.
Hänhän tulee Delhistä...
Jopa minä tulen sieltä.
-Ne ovat erityisiä kyljyksiä. -Tee mitä haluat.
Mitä tahdot syödä?
Lammaspihviä,
italialaista vai meksikolaista?
-Dhruv! -Helppoa.
-Syödään nättien tyttöjen kanssa. -Sovittu.
-Minä päätän. -Paskapää.
Kaikilla on makunsa.
Pitäähän Bombayn mestat katsastaa.
Kuinka vain.
Tappelet kenkiesi kanssa. Ota omani.
Ostin nämä varta vasten.
Siihen tilaisuuteen tullaan jopa Tunisiasta.
Vai niin.
-Minne? -NCPTM:ään.
Niin, mutta mikä se on?
Kansallinen polyesterikonferenssi.
Seksikästä. Ryhdyit oikein bisnesmieheksi.
Itse olet analyytikko strippiklubilla.
Halusin pienenä jalkapalloilijaksi.
Rallikuskiksi, hävittäjälentäjäksi...
Myöhästytte kohta. Menkää junalla, niin pääsette nopeammin.
-Junahan on köyhille. -Mitä?
-Niin. -Älä tuollaisia puhu.
Älä ainakaan muiden kuullen.
-Miksi? Muistatko Simranin? -No niin.
Haisu-Simran.
-Mitä helvettiä? -Anteeksi.
Pikkutahra vain. Siivoan sen.
Arvaa mitä.
-Nyt on kiire. -Hetki vain.
-Istu. -Tämän kerran vain.
-Älä huoli. -Menimme luokkaretkelle Udaipuriin.
Joku telkesi Simranin junan vessaan.
Hän oli koko yön loukussa.
Hirveää. Kuka sen teki?
Emme tiedä. Epäilimme hindinopea.
Simran valitti hänestä.
-Niin. -Koko yönkö?
-Koko yön. -Hän haisi hirveältä.
Liikanimeksi tuli Haisu-Simran.
-Oliko hän poika? -Kyllä.
Sikhi. Simran Singh.
-Äidin nimi. -Sano se.
-Gurmeet. Isän nimi. -Dimple Singh.
-Olette kamalia. -Olisipa ollut Dimple Kapadia.
Hiton hidas hissi.
-Mitä nyt? -Ei mitään.
Kukaan ei istunut Simranin vieressä.
Haisu-Simranin.
Hän oli yksin joka valokuvassa.
Olimme kamalia.
Sanopa.
-Heippa, muru. -Hei.
-Hei sitten, Bindu. -Onnea.
-Ja... -Häivy siitä.
Puhetta riittää, muttei tekoja.
Mitä vilkuilet? Olen tässä näin.
Puhu minulle. Tiiraa häntä toiste.
Korvani ovat luonasi.
Sen tietää, ettei mitään tapahdu.
-Delhin metro teki samoin. -Ei.
Tuo on väärinkäsitys.
Tutkin tätä. Netissä on esseitä aiheesta.
Mitään ei tehty.
Onko tämä kanaa vai nautaa?
Kanaa. Kuulit tilaukseni.
Nauta olisi maukkaampaa.
Milloin aloit syödä nautaa?
Pienenä paastosit tiistait.
-Niinpä. Muistatko sen? -Kyllä.
-Söit vesikastanjoita navratrina. -Anteeksi kauheasti.
Tuli töitä. Odotitteko kauan?
Selvästikin. Myöhästyit 40 minuutilla, Kavya.
Tuo vain pälättää. Hyvä kun tulit.
Vada pav kuuluu Bombayhin.
-Jopas. -Siistiä.
Kiitoksia. Veit sydämeni.
-Siistiä. -Ei minulle.
-Miksei? -Ei nälätä.
Tulimme takiasi.
Emme vaan hänen takiaan. Söin sev puria matkalla.
Aika mautonta. Miksi tästä intoillaan?
Pelkkää leipää ja paistettuja perunoita.
-Anteeksi, ettei siinä ole BMW:tä. -Söisinkö sellaisen?
Miten menee, Delhin-pojat?
Valitimme metrosta, käly.
Ei vaan juttelimme.
Väittelimme.
Hän on jankannut siitä neljä päivää.
Toimistollakin puhutaan metrosta hänen takiaan.
Hyvä niin.
Tulee 5 000 puun hakkuut.
Millainen tampio ei piittaa ilmastonmuutoksesta?
-En tajua. -Kamu.
Syötkö aina lihaa?
En. Tämä on kukkakaalia.
Lihantuotanto on kolmanneksi suurin -
-ilmastorasite. -Itsekin syöt.
Väitinkö uskovani ilmastonmuutokseen?
-Helvetti! -Mitä?
Sinä sitä väitit todeksi.
Mitä nuo tekevät?
-Kamala meteli. -Kerronko?
He mittailevat.
Mitä?
-Vanhoja muistoja. -Anna olla.
-Minähän kysyin! -Kelpaat tuollaisena.
Kerro.
Älä katso noin. Et kerro hänelle.
Ei! Älä kerro.
Kyllä hänelle saa kertoa.
Kun nyt kerran kysyit.
Kaikki pojat menivät luokan taaimmaiselle penkille -
tunnin jälkeen, riisuivat sortsit -
ja mittasivat kalujaan viivottimella.
-Mitä? -Anteeksi.
Miksi kerroit tuon?
Vatsaani kivistää.
Hitto. Muistatko Keshavin?
Hän kuoli.
Mitä?
Kaku, vai? Meidän Keshavimmeko?
-Mihin hän kuoli? -Vatsasyöpään.
Miksi kerroit nyt?
Asioita tietää, jos pysyy yhteyksissä.
Sano hänelle.
Hänen pitää tavata koulukavereitaan Delhissä.
Se ei käy itsestään.
Minä sanon.
-Hänhän oli hyvä jalkapallossa. -Niin.
-Sujuiko konferenssi, Sandeep? -Hyvin.
Jos vuokraa kamoja,
ne tuntuvat käytetyiltä.
Miten niin? Mekin asumme vuokralla.
Se onkin eri asia omalla kohdalla.
Täällähän on leffateollisuutta.
Täällä tapahtuu hämäriä. Ei pitäisi sanoa, mutta...
En tahdo antaa kotiani homoille.
Mitä väliä, jos vuokralaiset ovat homoja tai lesboja?
Lesbot eivät haittaa.
Sen kuin tulevat.
Homot sen sijaan oksettavat.
-On siinäkin. -Mitä puhut?
-Kuin olisi vuosi 2018. -Mitä vikaa sellaisissa puheissa on?
-Paljonko? -Älä huoli.
-Hulluko olet? -Miksi sinä maksat?
-Mitä teet? -Maksan.
Ei sinun tarvitse.
-Otan lompsan. -Hullu.
Tehty, Sandeep.
Maksettu. Syö kakkusi.
Olet hävytön mies.
Mitä?
Olisit maksanut itse.
Ei ollut rahaa mukana. Mikä on?
Olisin antanut.
Ei haittaa yhtään. Pikkujuttu.
-Se on väärin. -Mikä mättää?
Se mättää, runkkari,
ettei naisilta oteta rahaa.
-Miksi käyttäydyt kuin mulkku? -Älä.
Millä vuosisadalla elät?
-Mitä horiset? -Eikö sinua hävetä elää noin?
Turpa kiinni. Puhu siivosti.
En puhu hänen kuultensa.
Hävytön mies.
Laita mukaan.
Milloin Sandeep lähtee?
Lento lähtee viideltä. Hän lähtee kolmelta.
Hän meni sedälleen, koska suuttui. Ei hän niin suunnitellut.
Sandeep ei taida olla oikeasti kaverini.
-Vai mitä? -Ei pidä paikkaansa.
Noin käy, kun tapaa pitkästä aikaa.
-Hän on vähän erilainen... -Vähänkö?
Siis paljon.
Jos tutustuisimme vasta nyt,
emme ystävystyisi.
Kaikki on toisin.
Meillä on erilaiset näkemykset.
Miksi edes esitämme kavereita?
Mitä sinä teet?
Yritän keskustella.
Tule istumaan hetkeksi.
Hyvä on.
Kerro.
Tuntuu kuin esittäisimme kavereita. Miksi?
Koskako asuimme samassa naapurustossa?
-Sillä on väliä. -Mitä muka?
Hän on osa lapsuuttasi ja sinua.
Ei ystävistä voi luopua...
Voipas.
Miksi pitäisi ystävystyä sataan kymmenen sijasta?
Hanki kymmenen sydänystävää ja sata kaveria.
Mieti yhdessä vanhenemista.
Kerrot lapsenlapsille juttuja.
Kuten toisen muksimisesta koulussa.
Siitä tulee kivaa.
Enpä tiedä. Minä vain...
Pitää miettiä, miten joku hyödyttää nykytilaani.
Pörssikauppaako tämä on?
Älä pidä kaikkea yhtälönä.
En pidäkään. Kysymys on helppo.
Miksi olemme ystäviä?
Välitätte toisistanne. Ilmiselvää.
-Enpä tiedä. -Hänhän toi sinulle karkkeja.
Se nyt vain on Delhin-tapoja.
Sivuseikka.
-Missä kauppa on? -Koulun lähellä.
Kävikö hän siellä asti?
Ihan lähikulmilla.
Älä ole noin kielteinen.
Hän toi lempikarkkejasi lempipuodistasi.
Se oli huomaavainen teko.
Jos nauraa samoille vitseille, tulee juttuun.
Siitähän lähdetään.
On selvää, että asioista ollaan eri mieltä.
-Se on varttumista. -Kertoisinko hänelle,
että hänen näkökulmansa on perseestä?
Tietenkin.
Lupaa silti pitää yhteyttä.
Et voi pitää tätä kertariitana.
Et tahdo nähdä vaivaa.
Miksi sekoilen? En edes ottanut pihviä.
Mietit liikaa. Tahdon karkkia.
Käyn hakemassa. Hetki vain.
Kun olin koulussa, koripallopelin jälkeen -
liikunnanope Indrani vei koko luokan -
syömään jäätelöä yhteen Bharat Jalpaniin,
joka aukesi Nagpuriin.
Silloin hän sanoi jotain, minkä muistan vieläkin.
Hän sanoi, että koulun jälkeen -
tulee monia hetkiä, joina hämmentyy ja eksyy.
Noina hetkinä pitää jutella vanhoille ystäville.
Vaikka kaikki muuttuu,
jotkin asiat pysyvät onneksi ennallaan.
Noista pysyvistä seikoista saa lohtua.
Se pätee molemmin päin.
Joko autetaan tai saadaan apua.
Hetki. Sanoiko hän kaiken tuon, kun söi jäätelöä?
-Älä viitsi. -Eikö se sulanut?
Hiljaa. Hän sanoi enimmäkseen noin.
Lisäsin lopun, koska olen siisti.
Haloo? Tule vain.
Olemme hereillä. Avaan oven.
Heippa.
-Pääsitkö tapaamaan heitä? -Pääsin.
He asuvat pienessä talossa.
Etkö nukkuisi ennen lähtöäsi? Tulen herättämään.
Nuku sinä. Pärjään kyllä.
Varmastiko?
Otatko juotavaa?
Eikö uneta?
Ei. Voimme juoda lasilliset.
Älkää kaatako minulle. Aamulla on töitä.
-Oletko varma? -Olen.
-Join kamomillateetäkin. -Niin.
-Niin mitä? -Älä edes yritä.
-En osaa sanoa itsekään. -Kamomillaa.
-Vai niin. -Sitä juuri.
-Onko teillä viskiä? -Ei.
-Rommia? -Ei.
-Olutta? -Ei ole.
Mitä pelleilet? Juodaan.
Saa kelvata sitten.
-Näytä. -Katso siitä.
Katso vain.
-Mitä? -Ei mitään.
Sano nyt.
-Ei mitään. -Sano vain.
-Ei mitään. -Sano, pölhö.
OIemme lapsuudentuttuja. Kakista ulos.
Kavya taisi ostaa tämän, vai mitä?
Arvasin tuon.
Kyllä hän sen osti. Istuhan.
Sanoinhan.
Onpa ruuhkainen kaupunki. Se tuo kyllä eloa.
Täällä liikenne on turvallinen.
-Bombayn tapaan. -Ei vaan Delhin.
Öitä.
-Miten se menikään? Hyvää ötyä. -Niin.
En halua tietää.
Ei se ole härski juttu.
Olette kamalia.
Hyvä kun käly oppii meiltä.
-Häistänne tulee hauskat. -Suoraan häihin.
Öitä.
Hyvää jatkoa.
Mukavaa.
-No? -Haen lasin.
Niin.
Niin, Ajmera-rakennus. Tule tänne.
Niin, Ajmera.
-Tuliko se? -Sillä kestää.
Keshavillahan oli pikkuveli.
Niin, Saurabh.
Miten niin?
Otetaan selfie.
Unohdin puhelimeni.
Vai että selfie.
-Sen kerran kun sinut tapaa. -Lopeta jo.
-Laita luuri valmiiksi. -No niin.
Muista sitten tägätä minut.
Sinun puhelimellasi tämä otetaan.
Tehdäänkö se juttu?
Yks, kaks, kolme.
Runkkari!
-Muistatko sen toisen? -Kyllä.
Yks, kaks, kolme.
Mulkero!
-Lähetä WhatsAppiin. -Selvä.
Soita kun tulet Delhiin.
-Selvä. -Kootaan jengi.
Ishu, Deepak, Shashank.
Aman, Milind.
Pässi.
-Tavataan taas. -Nähdään.
-Kysyisin jotain. -Niin?
Etkö teljennytkin Haisu-Simranin?
Miksi ihmeessä? Sinä sen teit.
-Enpäs. -Mitä?
-Antaa olla. -Mene. Sinä myöhästyt.
Nähdään taas. Hyvää jatkoa. Ja Bindu,
-kirjoittele sitten. -Mene jo.
Lento lähtee.
Vaikka joudummekin eroon...