- Vyčistil sis zuby, že jo? - Co? Ticho buď.
Lato, to jste vy.
Lato, to jste vy!
- Je tu vaše máma? - Brzy dorazí.
- Co máte v tašce? - Salsu.
Co jsem jedl?
- Placku? - Ano.
- Jo! Co jsem měl já? - Vajíčka!
- Dobře ty. - Můžu tvojí mámě říct vtip?
Není to moje máma, ale její máma...
Ne!
Ne, Sónu. Já si tvoje vtipy poslechnu, ale neříkej nic z toho mojí mámě.
Pako! Řekni mi ty vtipy. Poslouchám.
PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
PROHLÍDKA BOMBAJE
Dhruve?
- Co je? - Co tu děláš už 20 minut?
Jo, já vím. Hned přijdu.
Máma ti přivezla tohle.
Ale vždyť tohle koupíš tady na rohu.
To je fuk.
- Vidíš? To je moje máma. - Ukaž.
Pěkný.
- Krásná fotka. - Tohle jsem já.
To je tak roztomilý.
Poprosila jsem ji o starý fotky. Ty řekni svojí mámě.
Ano.
- Dneska ti to sluší. - Co?
- Takhle vypadám každý den. - Jo?
Běž za ní.
Ano, přijdu.
Co se děje? Je to divný?
Jo, je to trochu divný. Šílím tady a nevím proč.
- Nevidíš ji přece prvně. - Já vím.
- S tvými rodiči to není divný. - Co na to říct.
Je to pokaždý víc skutečný.
- Já to chápu. To nic. - Co to děláš?
No nic, dej mi pět minut. Jaký je plán?
Plán je...
Musím do práce. Je to důležitý.
- Jdi do prdele. - Mómó.
Žádný Mómó.
Je to jen na pár hodin. Pak přijedete za mnou do kanclu.
- Co si tvá máma pomyslí? - Naštve ji, když zmeškám práci. Dík.
To je směšný.
Syn mého souseda je celé dny na natáčení.
- Vážně? - Chudák kluk. Působí tak dospěle.
Dnešní rodiče dychtí po tom, aby jejich děti rychle vyrostly
- a bylo po bolení hlavy. - Může za to televize.
Nutí malé děti pracovat.
- Mami? - Ano?
Už jdu.
- Aspoň se nasnídej. - Dobrý.
Nejdřív se jeďte podívat na Bránu Indie.
- Tam jsme byli minule. - Jo.
A jo. Tak omrkněte Bangangu a najezte se v Pizza By The Bay.
Na párskou kuchyni je tu Britannia, super je Jimmy Boy. Víš co? Dhruv něco vymyslí.
Páni. Díky, že se mnou počítáš.
Ticho. Pak navštivte Haji Ali a...
- Siddhivinayak. - Přesně tak. Super.
V ledničce máš angreštový džus.
- Děkuju. Jdi už. - Jdu. Takhle se se mnou neluč.
Jeďte přes Sea Link. Taxi máte rezervovaný na celý den.
- Máš to číslo? - Ano. Mám vše.
- Super. Ahoj. - Ahoj zlatíčko.
- Chceš se nasnídat? - Už jsem jedl.
Dejte mi vědět, až budete chtít vyrazit.
Dobře, osprchuj se a já se taky připravím.
Jsem osprchovaný.
- Sprchoval ses? - Ano, ráno.
Byla jsem v kuchyni, tak o tom nevím.
Chceš slyšet vtip?
Jasně.
- Sakra, zapomněl jsem ho. - Tak to jo.
- Jste na cestě do chrámu? - Tvoje mamka tam nechce.
- Tak kam jedete? - Tomu neuvěříš.
Máš rád Šáhrúkha Khána?
- Dá se to tak říct. - Já ho zbožňuju.
- Vím, co udělám. - Ano?
- Půjdu blíž, omrknu to. - Jen do toho.
- Třeba ho zahlédnu. - Nikdy nevíte.
- Vyfotíš mě? - Jasně.
Před tím jeho sídlem. Dobře?
Podívej. Je to trochu hloupé, co?
Ne, vůbec ne.
Moje máma se taky takhle nechala vyfotit.
- Jo? - Ano. Když tu byla.
Jeďte směrem k Marine Drive.
Když už jsme tady v téhle části města, nepodíváme se i na dům Ámira Khána?
Jasně. Hodíte nás k Ámiru Khánovi?
- Tohle zábava nebyla. - Proč?
Je to obrovská hvězda, natočil tak úspěšné filmy. Lagaan, 3 Idiots, P.K.
A bydlí v bytě.
Máte pravdu.
Marine Drive? Když se zpozdíme, bude tam zácpa.
- Ještě jednu věc. Prosím. - Nemusíte prosit.
Půjdeme, kam budete chtít, ano?
Glamour Building je v Bandře, že?
- Glamour? - Ano.
Kdo tam bydlí?
Vůbec ses nezměnila. Vypadáš pořád stejně.
Ty taky! Měla jsi zavolat.
Co tu děláš?
Dhruv mi ukazuje město. Přítel mojí dcery.
Proč stojí tam? Pojď sem.
- Jak se má? Jak je stará? - Je jí 27 a půl.
- Má se dobře. Je šťastná. - Ty o tom víš jistě víc.
Nech toho.
- Vidíte se po dlouhé době? - Ano.
- Po 18 letech. - Po 18 letech?
- Ano. - Ano.
Vždycky když jsem byla v Bombaji, nebyla ve městě.
- Já vím. - Tentokrát... jsem to zkusila a je doma.
To jsem moc ráda. Příště můžeš bydlet u mě.
- Ano. - Užijeme si to.
Pozveme i Aparnu. Přijede z Pune.
Ano, celá parta zase spolu. Bude to super.
Parta, ano.
- Zažily jsme spolu spoustu srandy. - Ano.
Poprvé za školou,
první film, první cigareta, první pivo, první pusa.
Promiň.
Dáte si čaj nebo kávu?
- Někdy jindy. Spěcháme. - Určitě?
Jedete na pláž Juhu, že?
Zajděte si do Ašoku, číslo 34.
Kup si tam pav bhaji.
Páni, ty si pamatuješ, že zbožňuju pav bhaji?
No jasně!
Otevřete zprávy. A, B, C. Kliknete na A. A pak...
to tady máte. Takhle se to dělá.
- A je to. - Hračka.
Minutku. Pošlu ti pozdrav.
Dobře.
- Vidíte? Mám to. „Ahoj.“ - Páni.
Je to tak snadné.
Kde sis koupil to pav bhaji?
- Pav bhaji. V auto-rikše. - V auto-rikše?
To je jasné, že ti to nesedne,
když si koupíš pav bhaji v auto-rikše ve čtyři ráno.
To bylo takhle. Město zakázalo stánky s jídlem.
A Ákáš a já jsme měli hrozný hlad.
- Ákáš. Nepůjdete mu s Kávjou na svatbu? - Jo, to je on.
Nicméně, měli jsme hlad a všimli jsme si, že před hostelem je auto-rikša.
Šli jsme to prozkoumat.
A uvnitř byl chlap a na sporáku tam vařil pav bhaji.
Měli jsme takový hlad, že jsme chtěli, ať uvaří i nám.
Snědli jsme si to v pokoji.
Za dvě hodiny se můj žaludek zbláznil.
Doteď když slyším pav bhaji, dělá se mi blbě.
Po tomhle jsem pav bhaji už nikdy neměl.
- Nejde to. - Už to chápu.
Když jsi řekl, že pav bhaji nejíš,
říkala jsem si, že přece není nic, co by Dhruv nesnědl.
Je to kompliment.
Jídlo je tvoje vášeň, ne?
Vědí tvoji rodiče, že s Kávjou bydlíte?
Ano. Vědí všechno.
Je váš vztah vážný?
- Ano, na stopro. Nebojte se. - Na stopro?
Náš vztah je velmi vážný.
Dobře.
- Má se Kávja dobře? - Ano.
- Jen má moc práce. - Ano.
S novou prací je spokojená, ale má moc práce.
- Nezlobí tě? - Ne, vůbec ne.
Když jsme Kávju vzali poprvé na pláž,
nechápala, odkud se bere všechna ta voda.
- To je roztomilý. - Pořád se ptala:
„Kde končí ta voda? Proč nevidíme nic za ní?
- Co je za tou vodou?“ - Sladký.
Byla tak nadšená. A taky hodně zmatená.
Kdyby se to stalo teď, vezměte mobil a natočte to.
Jo, ale nevím.
Možná že kdybych to natočila, tak bych si to nepamatovala.
Omlouvám se za to, co říkala Anu.
Za to se nemusíte omlouvat.
- Bylo to pro tebe trapné. - Ne, vůbec ne.
To si nemyslete.
Mám na tebe prosbu.
Povídejte.
Neříkej prosím Kávje, co Anu říkala.
Chci říct, není to správné.
Jsem její matka, takže...
Ne. Neřeknu jí to. Nebojte se.
- Věřím ti. - Dobře.
- Slibuješ? - Slibuju.
Děkuju.
Mami, pojď se najíst s námi.
- Ano, prosím pojďte. - Ano, prosím pojďte.
Běž jí pomoct, zeti. Šup. Zvedni se. Dělej.
Měl bych za ní jít a pomoct jí.
- Sedni si, idiote. - Co se děje? Zapomněl sis umýt ruce?
Ne, to ne.
- Žádné mobily u stolu. - Jen jednu.
- Ne. - Na Instagram.
- Uděláš to pak. Dej pryč ten mobil. - Dobře.
- Ta čočka je výborná. - Vážně.
Ještě někdo by si to trochu přisolil?
- Je to slaný tak akorát. Výborný. - Dokonalý.
Je to mamčina specialita.
Ta čočka potřebuje přisolit. Tady máš.
Děkuju. Díky moc. Potřebuješ přisolit?
Lidi, co tam provádíte?
- Co se stalo? - Nic, mami. Pojď už.
Dej si ještě placku.
Mám dost.
- Vem si. - Ne, prosím.
- Jedna ti neublíží. - Sacharidy, mami.
- Sacharidy. - Je to tak.
Kávjo, podívej se na Dhruva. Neumí uvařit ani čaj.
Dělá si srandu. Vím, jak uvařit čaj.
Uvařil jsem vám ho a chutnal vám, ne? S kardamomem.
Já vím, že vaří skvělý čaj.
- Proč jsi tak nervózní? - Já?
- Pověz. - Nejsem nervózní.
Jak to jde na Tinderu? Pověz.
Kdopak je tady nervózní? Jen nám to řekni. Bavíš se?
Co je Tinder?
Nástroj k plánování pracovních schůzek.
- Jo, pracovní schůzky. Vyřeší všechno. - Mami, přidej si.
- Sacharidy. - Vtipný. To se povedlo.
- Co jí pochlebuješ? - Povězte mi něco.
Proč Ámir Khán nebydlí v domku?
Bydlí, ne? Ale možná se přestěhoval po druhé svatbě.
Ne, vždycky bydlel v bytě.
- Ne. - Ano!
- Jak to víš? - Řekli mi to.
- Jak se to tam jmenuje? Pali...? - Pali Hill. V Bandře. Byli jsme tam.
Kopec tam nebyl.
Tak říkají příkré silnici.
Vymýšlí si.
- Dám si ještě čočku. - Dojez moji.
Co?
- Co to děláš? - Měla jsem velké oči.
- Jen jez. - Už jsem toho snědla hodně.
- To kvůli fotce sis toho dala tolik? - Už nemůžu.
- Jo. - Mám si ještě přidat?
- Kávjo, nic jsi nesnědla. - Ne, mami, jsem plná. Už nemůžu.
Taxi tady bude za dvě minuty.
Není to kvůli mně moc zajížďka, že ne?
- Neboj se, mami. - Je to po cestě.
- Pa, zlatíčko. - Ahoj.
- Ahoj.
- Měj se. - Mějte se.
- Ahoj. - Ahoj.
V kuchyni na horní poličce jsou kešu a mandle.
- Snězte je. - Sakra! Minutku.
Co je, Kávjo? Kam tak letí?
- Nevím. Taxi je tady? - Ano.
- Tady. - Co to je?
Salsa od Laty a angreštový džus.
- Tak jsi to chtěla. - Děkuju. Snad se jí bude líbit to sárí.
Co říkal Sónu posledně?
Sónu říkal: „Moje máma dala to sárí svojí mámě.“
Je to drahoušek.
- Klidně tě doprovodím. - Nemusíš.
- Odvezeme ji. - Jsi unavená.
- Dobře. - Ahoj. Dobrou.
- Díky. - Dobře.
- Mějte se. - Ahoj.
- Mám tě ráda. - Já tebe taky.
- Pojď ke mně. - Nemám náladu.
Hej...
Co je ti?
Kde vznikají memy? Kdo je vynalezl?
Zábavný zabíjení času.
V pohodě?
- A ty se cítíš jak? - Dobře. Skvěle. Úžasně.
Říkala o mně tvoje máma něco?
Cože? Nic?
Kdy mohla něco říct? Byl jsi pořád s ní.
- Zeptám se jí za pár dní. - Dobře.
- Řekla něco o mně? - Jo, nic neobvyklýho.
„Jak se má? Jak se jí daří? Co její práce? Má toho hodně, že?“ „Jo, to má.“
Už teď mi chybí...
Brzo ji zas uvidíš.
Neměl jsi zmiňovat ten Tinder.
Snaží se na toho chlapa zapomenout. Měls ji nechat být.
- Byl to jen vtípek. - Já vím.
A začala si.
Chceš zelený čaj?
Nebo chceš ten svůj bylinkový?
- Jo, dám si svůj heřmánkový. - Dobře.
Někdy si říkám...
To, jak se rodiče vzali, je milý, ne?
Jak to myslíš? Svatba z lásky versus domluvený sňatek?
Ne, tohle tím nemyslím.
Jen se nad tím zamysli. Prostě mají krásný vztah.
Celý svůj život strávili jen spolu.
Všechno, co prožili, sdíleli jen s jedním člověkem.
To je krásný.
Nikdy ani nepolíbili nikoho jinýho než jeden druhýho.
Není to hezký?
Jo, je to moc hezký.
Co?
Ne, co?
Co? Proč?
- Tenhle výraz znám. Vím, co znamená. - Co? O čem to mluvíš?
- Chceš zelený čaj? - Mluv.
- Co to děláš? Co ti mám říct? - Mluv.
- Co? - Dhruve.
Kávjo.
Víš...
Budu se kvůli tomu cítit hrozně.
Už teď se kvůli tomu cítím hrozně. Prosím tě, nech to být.
Fajn. Přísahej...
Přísahej, že to neřekneš svojí mámě.
- Co to děláš? - Nemáš překřížený prsty?
Sklapni!
Je to důležitý pro budoucnost. Říkám pravdu. Nekecám.
Co se stalo?
- Nemůžeš jí to říct. - Neřeknu.
- Přísahala jsi. - Dhruve, nejde tu o tebe.
Co řekla o tý první puse?
Řekla jen první pusa. Nevím.
Jo, ale byla to mámina první pusa?
Očividně jsem se na to neptal.
Na co myslíš?
Proč mi to neřekla?
Matky o svý první puse dětem neříkají.
Proč ne? A není to jen o tý puse, jasný?
Její kámoška z dětství tu žije bůhvíjak dlouho, a já o ní slyším prvně! Kdo to je?
Říkala, že pořád cestuje, hrozně dlouho se neviděly...
To je tak frustrující. Proč to se mnou nemůže sdílet?
Co říkala potom?
Nic. Neříkej to Kávje, protože jsem její matka.
- Nemusí to vědět. - Hezký!
Proč musí být pořád milá?
Proč musí být všechno milý? Proč je to důležitý?
Proč nemůže být sama sebou a nebýt milá?
Když děda onemocněl, neřekla mi to.
- Jsem snad děcko? - Jsi děcko.
Rozuměj, jsi děcko. Její děcko.
Jinak nejsi děcko. Jsi pracující žena.
Mám pocit, že toho člověka nikdy doopravdy nepoznám.
Stará se, aby byla moje matka, aby byla milá, a ne, abych ji znala.
Není to smutný?
- To se nám taky stane? - Ne.
- Proč bychom dělali stejnou chybu? - Je to depresivní myšlenka.
- Chápeš, co chci říct? - Jo.
Chápu to.
Vždycky tu budou věci, který o mámě nebudu vědět...
Jo, protože jsou to naše matky. Nikdy s námi nebudou samy sebou.
Promluvím si s ní.
Nemůžeš si s ní promluvit.
Ne o tomhle!
Normálně si s ní promluvím.
Jak normálně? Jako...
Mluvíš s ní každý den, ne?
To je pravda.
Chci s ní mluvit o našem sexuálním životě.
Cože? Zbláznila ses? Co to meleš?
Ne, prosím. Dobře?
Musím něco udělat.
Sakra! Tvůj heřmánkový čaj!
- Copak? Kdo ti napsal? - Máma.
- Řekla něco o mně? - Dhruve!
Co?
Proč se rozčiluješ? Jen se ptám. Normální otázka.
Je na nádraží a nechala nám tu nějaký peníze.
Co budeme dělat?
Volá mi máma. Hele, je to jednoduchý.
Jeď s ní na pár dní na dovolenou,
strávíš s ní čas. Třeba to je tím. Netrávíš s ní čas.
Třeba je to tím. Dobře? Dej mi chvilku.
Ahoj.
Překlad titulků: Pavla Vašicová