Kávjo, co to děláš?
Jen dodělávám nějakou práci. Jdi spát.
Ty taky. Vstáváme za pár hodin.
Kávjo?
Jdi spát, ne?
Dej mi dvě minuty.
PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
KÝBL A HRNEK
Pojď, nestíháme.
Děkuju.
- Není zač. - Kufry připraveny?
Páni!
Jak to, že tvůj kufr je těžší?
- Není. Jsou stejně těžký. - Přesně.
- Taky máš polosárí? - Ne.
Nevěděl jsem, který oblek si vzít, tak mám oba. Taky dvě košile,
dvoje kalhoty, dvě kravaty, dvoje boty. Všechno dvakrát.
Na dva dny? To je absurdní.
Jo. Vzala jsi léky?
VÍTEJTE NA SVATBĚ ÁKÁŠ & NANDINÍ
Páni. Hezký pokoj, co?
- Jo. - Ákáš je za vodou.
Užívá si.
Jaký je heslo k Wi-Fi?
Hádej co? Je tu káď, dobře my!
- Vana, Dhruve. - Vždyť to říkám.
Do prdele, ublížil jsem ti? Promiň, mířil jsem na tamten roh.
Jsi v pořádku? A teď jdi pryč, než tě ten další dostane.
- Dhruve. Jak se připojím k Wi-Fi? - Kašli na práci. Ukaž mi to...
Ne, přijdu na to.
Do prdele. Takhle by měla vypadat svatba.
Svatba a k tomu dovolená. Zábava pro hosty.
- Postel v hotelu je tak pohodlná a měkká. - Jo.
A hezky to tu voní.
Jo. Počkej. Co jsi říkala?
- Pohodlná a měkká! - A děsuplná.
- Co je tohle? - Ukaž.
„Vítejte na svatbě Nandiní a Ákáše. Jsme nadšení, že u toho budete.
Bude to šílený. Níže je program.
Prosím, přijďte včas. Program s hudbou a henna – 12:00.
Párty u bazénu – 15:00.
- Koktejlová párty – 20:00.“ - Kolik je?
- Je 11:53. - Do prdele.
- A kdy je svatba? - Zítra u soudu.
- Můžeme relaxovat jen sedm minut. - Já vím.
Proč je svatba hektická a ne v klidu?
Měl by to být relax. Jako dovolená.
- Tak jo, jdu na záchod. - Ne, já jdu. První!
- Co? Řekla jsem to dřív. - Ale neřeklas první.
- Kdo to ještě říká? - Já.
- Neplatí to. - Vždycky to platí.
Dhruve, pomoz mi s tou Wi-Fi.
Jsem na záchodě.
Prosím!
RODINA NEVĚSTY VÁS VÍTÁ
HENNA
Některý děti prostě mají dospělou tvář. Jako by na svět přišly plný nenávisti.
- O kom to mluvíš? - Ten kluk tamhle.
Do prdele, co se mu stalo? Proč je tak vážný?
Přemýšlí o tom, jestli zdědí bohatství svého otce, nebo ne.
Jo. Ne. Přemýšlí o tom...
Možná plánuje rodičům říct, že je gay.
Ne. Možná přemýšlí o svým mrtvým sourozenci.
Co? Blázníš?
Proč to říkáš? Jsme na svatbě. Rozhlédni se.
Možná přemýšlí o tom, kdy se Dhruv a Kávja vezmou.
Zajímavý.
Možná si myslí, že jejich současná situace je nejlepší řešení.
Synku, kde je máma? Pořád tu není.
Pořád na záchodě. Já jsem to zvládl, tati. Zatlačil jsem to zpátky dovnitř.
Teda, já mám tak chytré dítě. Pojď.
- Zatlačil to zpátky. - Záchod.
Záchod.
- Chce se mi na záchod. - Nech toho.
- Proto vypadáš, jako bys měl zácpu? - Od rána se na všechny usmívám.
Zasekly se mi rty.
- Je to tu moc pěkný. Fakt. - Že?
- Dělala to Wedding Brigade. - Moc hezký.
Přijeli přímo sem. Pošlu vám odkaz. Můžete se na to taky podívat.
Vyfotíme se? Fronta se prodlužuje.
- Ano. - Ano. Tak jo, úsměv.
- Na týhle fotce se nemusíš usmívat. - Jo. Aspoň to bude realistický.
Dobře.
- Tohle je otravný. Ten černý byl fajn. - Už jen jeden den, Dhruve.
- Dej si. - Díky.
Nemám zelený čatní.
- Mám pro něj dojít? - Ne, v pohodě.
Je tam kupa lidí. Vidíš tu frontu?
To může znamenat cokoli.
Můžeš mluvit o jídle. O čemkoli.
- Vážně? - Ano.
- Podívej. - Ty vole, to je zvrácený.
- Vypadá to děsivě. - Nebyla netopýr?
Tím to bude. Takže, jsem nahoře a ona najednou zařve: „Škrť mě!“
Jako bych byl v pornu, kámo.
Jsem tak rád, že se mi přihodilo něco vzrušujícího. Jinak je všechno při starém.
- Tak moc vzrušujícího? - Souhlasím.
- S Rayem... - S kým?
S tím 48letým starcem.
- Měl osm přítelkyň. - Jo, s tímhle.
Víš, že se setkala s jeho dětma?
To je v pořádku. Byl ke mně upřímný. Není to tak, že by mi lhal.
Respektoval mě, choval se ke mně hezky.
A může to být na první pohled divný. Ale vždycky tu pro mě byl.
- Nejspíš má ráda sado-maso. - Kdo?
Ta holka. Ten komár. Netopýří žena. Podívej se na to.
Jaký asi musí být bombajský sado-maso...
Pod modrou plastovou fólií.
Sex v plastu, kámo!
Děkuju.
Dáš si ještě?
Chceš vodu? Proč? Na co myslíš?
Na nic. Na co myslíš ty?
Jsem hrozně unavená. Asi si půjdu lehnout.
Dhruve, počkej chvilku.
Zavolám vám zpátky.
Pospěš si, prosím.
Co je?
- Nic. Pospěš si. - Bolí to?
Ne, jen musím dodělat nějakou práci.
To jako fakt?
Co je?
Jak to kurva myslíš?
- Proč to říkáš? - Co?
Pospěš si! A že máš práci. Proč to říkáš?
Protože jsem myslela na práci a ty jsi nepospíchal.
Že jsem nepospíchal? Co to meleš? Přemýšlej o tom, co říkáš.
- O co jde? Přeháníš to. - Já že to přeháním?
Snažíme se mít sex a tohle mi řekneš?
„Pospěš si.“ A ještě se tváříš nasraně.
- Tak to nebylo. - Bylo. Měla ses vidět.
Mohla jsi to samý říct s láskou, hezky, s úctou. Proč jsi to řekla podrážděně?
Kvůli tobě se cítím...
jako bych tě nutil, abys se mnou spala.
- Co... - Myslím to vážně.
- Cítím se hrozně. Už mi to nedělej. - Dobře, promiň. Ale ta práce...
Furt jenom práce. Práce, práce, práce! Už o tom sklapni.
- Mám toho plný zuby. - Čeho? Že pracuju?
Ne! Jsi hluchá?
Takhle se mnou nemluv.
- Pak se cítím provinile, že pracuju. - Co?
Cítíš se provinile kvůli mně?
Co se děje? Proč tohle říkáš?
Pracuj, jak moc chceš.
Vážně. Pracuj, jak moc chceš. Podporuju tě. Přeju ti to.
Jen říkám, že když jsme spolu, v našem vlastním světě,
tak tam netahej práci. Ať jsme tam jen my dva.
Proč je svět proti nám?
Odděluj to.
Podívej se na ostatní.
Všichni se skvěle baví.
- My ani nemůžem mít sex! - Proč se srovnáváš s ostatníma?
Nejsi snad spokojený s tím, co máme?
Možná že nejsem.
- Dobře. Tak si o tom promluvme. - Na to ti seru.
Ne, mluv. Kdy jsem se nestarala? Kdy jsem tu pro tebe nebyla? Dělej, mluv!
Tak jo. Jak chceš. Nasrat. Koupil jsem krmítko.
Chtěl jsem ho namontovat s tebou. Psal jsem ti. A tys kurva udělala co?
Ignorovala jsi mě. Mohlas mi aspoň odepsat.
A jak k nám přijel Sandíp? Byl tu jen jeden den a tys měla 50 minut zpoždění.
- Sháněla jsem mu vada pav. - To netrvá 50 minut.
- Taky netrvalo. - To je fuk, jak dlouho to trvalo.
Každý den ti píšu jako debil.
Na odepisování sereš. Mám pocit, že mě ignoruješ. Povídám si sám se sebou.
Jaks byla pryč, nenapsalas mi ani jednou. Jak debil se ptám: „Jak je?“
Jsem podle tebe cvok?
Každý den říkám: „Pojď, zajdem na skopovou kotletu s omáčkou.“
Furt to opakuju. Ale ty mě neposloucháš. Nepřekvapíš mě: „Pojď, zajdem tam dneska.“
A ve chvíli, kdy jsem byl na pochybách, zranitelný, kdy jsem si nebyl jistý,
zda jsem se s tou prací rozhodl dobře, jsem ti o tom řekl, a cos udělala?
Vynadalas mi.
Chtělas, abych se cítil blbě.
- Kurva. I tvoje vlastní matka... - Dhruve.
- Promiň. Ale co mám dělat? Trápí mě to. - Proč jsi nic neřekl, když se to dělo?
- Proč jsi to dusil v sobě? - Nedusil.
Očividně dusil!
Když se to dělo, říkal jsem si: „V pohodě, to se stává.“ Ale teď vidím ten vzorec.
Teď spojuju tečky. A vidím to, kurva! Změnila ses! Žiješ si ve vlastním světě.
Změnila jsem se? Co? Že každý den usilovně pracuju?
Napadlo tě někdy, proč tak dřu?
Na rozdíl od tebe se totiž starám o naši budoucnost a zajištění.
- Na rozdíl ode mě? Já se o nás nestarám? - Ne.
- Ne? - Ne, Dhruve.
Jak to kurva myslíš? Povídej.
Možná že se staráš, dobře? Ale myslím...
Myslím si, že jsi nedbalý a nezralý...
Jak jsem sakra nezralý? Co jsem udělal?
Pracuju. Vydělávám. Ne tolik jako ty. Ale to přece nic neznamená, ne?
- Taky se snažím pracovat. - O to nejde.
Já vím, že pracuješ, ale nemyslíš na budoucnost tak jako já.
- Peníze jsou pro mě fakt důležitý! - Já vím.
- Chci, abychom se měli dobře. - Já vím.
Fakt mi na tom záleží!
- Já to vím! - Ne, nevíš!
Vím, že je to pro tebe důležitý.
- Pro mě je to jiný. - V čem?
- Je! Nechápeš to! - V čem?
- Prostě je! - V čem?
- Nesahej na mě. - V čem je to jiný?
Je to jiný. Nechápeš to. Kdybys to chápal, tak se tu o tom nebavíme.
Páni!
Teď se tu hádáme kvůli tvýmu útrpnýmu výrazu při sexu se mnou.
O čem to kurva mluvíš? Drž hubu! Přestaň všechno dramatizovat!
Schválně to děláš horší, než to bylo.
Prostě jsem jenom nedokázala přestat myslet na práci.
Neumím věci nechat být jako ty. Vtipkovat, chovat se, jako by mě nic netrápilo.
A je to tu zas. Jak to myslíš?
- Ale no tak. - Jak? Dělej, mluv!
- Tvůj doktorát. - Jak jinak.
- Výpověď. - Jak jinak.
Ne, proč? Promluvme si o tom. Chceš si promluvit.
Není o čem mluvit. Není to složitý.
Prostě... jsem... se... nudil! Neužíval jsem si to. Tak jsem s tím sekl.
S takovýma věcma nemůžeš seknout.
- Nemůžeš se vším seknout. - Víš ty co?
Jo, můžu.
Jen prostě nechci, aby mě někdo zpomaloval. Nebo mi bránil v rozletu.
A já to dělám?
Ano, Dhruve.
Promiň. Sice jen trochu, ale ano.
Do prdele.
Nezáleží ti na naší budoucnosti, na finančním zajištění, penězích.
Protože ses tak rozhodl. Vyhovuje ti to tak. Všechno je v pohodě.
- Nevyhovuje. - Jasně že jo!
- Klidně se budeš mýt kýblem a hrnkem... - Co s tím furt máš? Vždyť o nic nejde.
Přesně. Vidíš? Pořád to nechápeš.
Na kýblu s hrnkem není nic špatnýho. Ale když to můžeš zlepšit, tak bys měl.
Opravuješ to už celou věčnost. Kašleš na to. Vyhovuje ti to tak.
Ty s tím máš problém, ne já. Svý problémy si vyřeš sama.
Proč mám vše dělat já? Máš mi pomáhat!
Pomáhat? Vždyť pracuju! Nečumím celý dny na bednu.
Vyřeš si to sama. Ale víš co? První věc, co udělám v Bombaji, je, že to opravím!
Problém není u nás. A nezvedají mi telefon. Tak co mám dělat?
Ale zařídím to. Užiješ si dvacetiminutový sprchy. Jako bys na to měla čas!
- Tady taky nejsi furt v kádi... - Vaně.
Fajn, vana, káď!
Kurva, ani mě nemáš ráda.
Mám pravdu.
Nelíbí se ti, kdo jsem.
Nemáš mě ráda.
Máš problém s tím, kdo jsem.
Upřímně, jestli je to tak zlý, choď si s někým, kdo je jak ten zasranej vagabund.
Říkalas... že věci rád plánuje, ne?
Tak jdi do toho.
Možná že on je tvůj typ a já ne.
Jsi lhář.
Ne, nejsem.
Myslel jsem každý slovo, co jsem tehdy řekl.
Poslouchej.
Záleží mi na tomhle!
Na tom, co máme teď. Na týhle chvíli. Na nás.
A mně na tom snad nezáleží?
Víš, jak je těžký si něco naplánovat a pak toho dosáhnout?
A za ničím se nehonit a být šťastný je snadný?
Je to srovnatelný.
- Není! - Srovnatelný!
Nevidíš, že zahazuješ to, co máme teď, protože řešíš zítřek?
Tak třeba Kéšav. Umřel, jasný?
Poráželi jsme ho ve fotbale. A on najednou prostě umřel.
Proto musíme být připraveni, Dhruve.
Neplánuješ budoucnost, protože se bojíš dospět a máš strach pro ni něco dělat.
Nech to být.
Plánuj a nic si neužívej. Já vím, co dělám.
Nevíš. Podle mě nevíš.
Kdykoli řeknu: „Pojďme do nový restaurace, zkusme nějaký nový jídlo,
vyzkoušejme něco novýho, nechceš. Pořád bys jen chodil na stejný místa,
jedl stejný jídlo, dělal ty samý věci,
- pořád dokola! - A víš proč?
- Protože to jsme my! - Ne, tohle jsme my!
Tohle můžeme být my.
Ale nejsme to my.
Protože tomu nedáš šanci.
Říkals, že budeš stát při mně! Že mě podpoříš! Že jsme tým!
A to jsou tvoje slova. Nevymýšlím si to.
- Když ty ses tolik změnila. - Nezměnila! Jen jsem dospěla!
- Ano, Kávjo, ale za jakou cenu. - Za jakou cenu?
Nemůžu...
- Něco na praní, pane? - Ano.
Minutku.
Kravatu jim nedávej.
Mám pro tebe v tašce novou.
LIVERPOOL FC
Kdes ji koupila?
Satellite Mall.
Byla jsem tam včera.
- Tady. - Děkuju.
Překlad titulků: Pavla Vašicová