Kámo, pěkná kravata.
Díky.
Odkud ji máš?
To ona mi ji koupila v Satellite Mall v Bombaji.
Dala ti liverpoolskou kravatu?
Tomu říkám přítelkyně.
Ahoj.
Jíte něco?
- A proč jste tak vyšňoření? - Nech to být.
Chci vidět, co tě tam kouslo.
Promiň. Do prdele.
Promiň.
A ještě citron.
Skvělý. Kávjo! Ať se napije. Ano.
- Dám si. - Super. Napij se.
Skvělý. Teď jsi na řadě ty, kámo.
- Ne, díky. - Jak to myslíš?
- Dám si jen pivo. - No tak, tohle je můj chlast.
Je to moje svatba. Domluv mu.
Pij, kreténe.
Skvělý!
- Co tam pouštíš? - Počkej a uvidíš.
Jdem tancovat. Je to moje svatba, jdem se bavit.
Hajzlové! Kreténi!
Kurva! Do prdele s váma!
- Zasraní zmrdi! Kurva! - Co se stalo? Ákáši?
Co je?
PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
KDE TO JSME?
KOKTEJLY
- Proč číšníci neroznáší jídlo i sem? - Co?
Nic.
Hned se vrátím.
Podívej. Mají zelený čatní.
Je tu první den, tak jsem mu za nás popřál štěstí.
Dobře.
Moment. Někdo mi volá.
Ákáš.
Ano, co je?
Cože? Teď? Je všechno v pořádku?
Dobře, hned tam budu. Hned se vrátím.
- Je to romantická chvíle. - Promiň. Všichni jsou opilí. Otravuju tě?
Blázníš? Budu to vyprávět tvým dětem,
že to já jsem ti zapínal kalhoty, když ses ženil.
- Sklapni. Svatba je super, ne? - Jo, je skvělá.
Líbí se mi ty postele. Jsou takový... hopsavý. Měli jste...
- Co? - Měli jste sex?
- Řekni mi to. - Promiň.
Ty nechceš vidět tance?
Už se na ty tance koukám dva měsíce. Ale ještě jsem neviděl tančit Nandiní.
Neví, že jí hodlám zatancovat.
Vážně? Zatancuješ jí sólo?
- Jo. - Super.
Uprav si vlasy.
Ale zvládneš to? S tou rukou.
Kámo, jsem ženich. Zvládnu všechno.
Nech to, jak to je.
Prozradíš mi něco?
Vzadu.
- Hotovo? - Proč je mi to těsný?
- Věříš, že jsi hubený. - Blbče.
Počkej. Zapnu ti to.
Jak jsi věděl, že si chceš Nandiní vzít? Chci říct...
Co je s tebou? Taková bollywoodská otázka.
- Myslím to vážně. - Kávja?
Ne, to ne. Teda ne jako ne, ale...
- Nepřemýšlíme o tom. - Poradím.
Já vím. Ale jen se ptám. Jak jsi poznal, že je to ta pravá?
Tři měsíce jsme hledali dům.
- To myslíš vážně? - Jasně že ne.
Teda byl to jeden z důvodů. Ale...
Nevím. Nebylo to nic převratnýho.
Když mě to napadlo, bylo to prostě... v pohodě.
Když jsem v osmý třídě plánoval zeptat se holky,
jestli bude moje holka, vyšiloval jsem víc.
S Nandiní to bylo.... Co bude po svatbě? Chápeš?
A když jsem přemýšlel, proč Nandiní?
Říkal jsem si, že s ní můžu mluvit.
Kdykoli, kdekoli, o čemkoli.
I když se s ní hádám, můžu s ní mluvit.
A to ten vztah dělá...
posvátným.
Nandiní. A já. Ákáš a Nandiní.
Je to legrace. Je to skvělý.
Konečně.
Co to děláš? Proč si to sundáváš?
Co to do prdele děláš? Zhorší se ti to.
- Nezhorší. Prostě... - Jsi si jistý?
- Jak bych jinak mohl mít sako? - Dobře, tak jo. Jo. Sundej to.
Ahoj.
Birjání?
- Jo, birjání. - Jak se ti to povedlo?
Sice nedělám radost Kavú, ale můžu udělat radost aspoň rýžový příšeře.
Ale večeře se ještě nepodává. Jaks to udělal?
Jsem kamarád ženicha, nic není nemožný.
Je to dobrý?
Děkuju.
Omlouvám se.
Já taky.
Myslím to vážně.
Já taky.
- Ty brečíš? - Co? Ne!
Ale tys brečela.
Cítím se hrozně. Vážně.
To bys měl.
Ta kravata dělá divy.
Přesně tak.
- Ale musíme si promluvit. - Jo.
To musíme.
Ale nemusíme teď, můžeme později.
Poslyš. Mohla by sis zítra vzít volno?
- Už jsem to udělala. - Cože?
- Vážně? - Co myslíš, že jsem tu řešila na mobilu?
- Vyloupla se z tebe chytrá žena. - Chodím přece s tebou.
Kavú? Ty pařmenko.
Jsem mrtvá.
Žiješ.
- Proč jsi to udělal? - Tady máš. Na kocovinu.
Díky.
Kde to jsme?
VINICE SULA
Na hrozny kašli.
- Tady. Suvenýr. - Děkuju.
- Proč jsme sem jeli? - Prostě...
Mám pocit, že zapomínáme na nás.
A věz, že je to fajn vrátit se na starý známý místa,
protože tam si vzpomeneš, kdo opravdu jsi.
A máš pravdu. Nejsem moc organizovaný.
A nedokážu se na věci dívat v širším kontextu.
Taky jsem sobec.
Vím, že toho mám v poslední době hodně a snažím se skloubit 100 věcí najednou.
Je jasný, že občas něco zvorám.
A nějak je to vždycky něco, co souvisí s náma.
A... Proč myslíš, že to tak je?
Protože nás považuju za samozřejmost. Vím, že to dělám.
Vím, že bych to dělat neměla, ale dělám.
Včera to bylo fakt nepříjemný.
Já vím, ale...
díky nepříjemnostem se cítíš dobře.
Včera po tý hádce, když jsi tam tak seděla,
neviděl jsem tam sedět prostě nějakou kudrnatou holku, ale tebe.
A viděl jsem tě po velmi dlouhý době.
Moc tě miluju.
Opravdu.
Měl jsem takový divný pocit v žaludku.
Už to nechci zažít.
Víš, Dhruve...
Je to pro mě fakt důležitý, abych usilovně pracovala, byla nezávislá, soběstačná.
A nejde o to, že bych něco chtěla nebo nechtěla,
nebo o koupání s kýblem a hrnkem.
Jde o mnohem víc než jen o tohle.
- Já vím. - Ne. Myslím, že to nechápeš.
Já vím, zdá se to jasný, ale myslím, že nevíš, proč to tak mám.
Moji rodiče mi nikdy v ničem nebránili.
Vždycky mě učili, abych vynikala ve všem, co dělám.
Učili mě být soběstačnou.
Upřímně, Kavú, nikdy jsem ti nechtěl v ničem bránit.
Ne, já vím, Dhruve. To neříkám. Jen...
Jen ti říkám, proč to tak mám.
Taky si to všechno ujasňuju za pochodu.
Potřebuju, abys mě podpořil, ať už se rozhodnu jakkoli.
Co je?
Moje dětství bylo úplně jiný.
Rodiče brzy zjistili, že tomuhle klukovi to pálí.
Během školních let na mě tlačili, abych dřel víc a víc.
Když jsem přišel na vysokou, uvědomil jsem si, že jsem neměl dětství.
Tak jsem se rozhodl si začít užívat.
A věř mi, když tohle říkám, nevymlouvám se,
ale doktorát jsem si neužíval. Ze začátku sice jo, proto jsem do toho šel, ale...
Ne že bych neměl ambice, ale...
Neužíval jsem si to. Cítil jsem se jako ve škole, v práci, prostě ten pocit:
Jaký to má smysl? To má být vše?
Nicméně teď si žiju svůj život a sám si určuju, jaký tempo bude mít.
Takhle to nefunguje. Není to tak snadný, když žiješ ve skutečným světě, Dhruve.
Vím, proč to tak máš. Beru si to k srdci. A...
Musím se začít starat i o tohle, ne pořád jen myslet na budoucnost.
A začnu.
Dhruve, ještě jedna věc.
Chci, abys se mnou souhlasil, nehledě na to, co se stane.
Chci ti pomoct s tou půjčkou.
- Ano, ale... - Dhruve.
Tak dobře.
Děkuju.
Ne. Já děkuju.
Do prdele. Taky už mluvíme o tom, jestli dát přednost životu, nebo kariéře.
- Proč se to všechno zdá jako klišé? - Protože to je klišé.
Měl jsi pravdu, nejsme výjimeční.
Popravdě se musíme dost snažit, aby byl každý den výjimečný.
Tak to dělejme.
Dhruve?
Uvědomuješ si, že se koukáme na svět hrozně odlišně?
Nebude to snadný, ale musíme se dál snažit, ne?
Co je tohle?
To je mlíko?
Divně to voní.
Asi nám něco uvařila sousedka.
Ty v tom máš prsty?
Skopová kotleta? To jako fakt?
Odkud to je?
- Přece z Moonlightu. - Co?
Ale jak? Vždyť nedělají rozvozy.
- Já vím. - Jak to myslíš, že víš? Mluv!
Zavolala jsem majiteli a požádala jsem ho o to. Uvařil to doma, jeho syn to doručil.
Divím se, že nebrečím.
Jaký to je?
Asi je to zkažený.
Co je? To nic.
Mohlo to být dokonalý.
Nebuď smutná. Aspoň vyzkoušíme tu novou čínskou restauraci, ne?
Pojďme.
Nemá to být dokonalý.
Máme to být prostě my, ne?
Pojď, nebo tam zavřou. To bych pak musel vařit instantní nudle.
- Co míchaný vajíčka? - Ty taky vařím já.
- Pravda. - Jdeme.
- Já taky vařím. - Jo, chleba s máslem.
Sklapni! Nikdy jsi neměl nic, co jsem uvařila?
Jo, tamto s chilli.
To bylo co za recept?
Překlad titulků: Pavla Vašicová