ПОСАДКОВИЙ ТАЛОН
ПАСПОРТ
-Привіт, Момо. Де ти? -У нижній білизні.
Що? За 15 хвилин я буду на зупинці.
П'ятнадцять? Але ж… Ти мала приїхати о сьомій!
Ми майже доїхали за ніч.
Я буду за 10 хвилин, гаразд? Чекай на мене там.
Бляха!
Ні, секунду.
-Алло? -Привіт! Глянь сюди.
Куди? Хто це?
Це телефон водія. Мій сів.
Подивись праворуч. Господи, Каву, це ліворуч.
А це праворуч. Праворуч!
-Привіт! -Привіт, Друве!
Ходи, ходи!
Ти йди сюди. Він чекав на мене.
Він мені свій телефон дав, то йди вже сюди.
Друве, мої валізи тут. Мені незручно.
Бляха, тоді я йду. Вибачай, брате, мені туди.
-Ось. -Гаразд.
АЛЛЕППІ, КЕРАЛА
Після 14 місяців!
І після сотні разів планування поїздки Нагпур-Фінляндія…
-Ось ми тут! -Нарешті.
Ти привезла щипчики?
СЕРІАЛ NETFLIX
На що витріщаєшся? Там нічого такого.
Чоловіки такі сором'язливі!
Цікаво, чому? Ходити з синцілунками має бути нормою.
І це якраз влучне місце для цього, так?
Я сумувала за тобою, Друве. І я звикла, що ти не поряд.
Мені не подобається.
І я сумував, Каву.
Дякую, що приїхала.
Дякую, що погодилась переїхати до Бомбею.
Дякую, що завжди зі мною, мала.
Ти така мила.
ФІНЛЯНДІЯ 1 МІСЯЦЬ СТОСУНКІВ НА ВІДСТАНІ
Прості способи позбутися мишей, не вбиваючи Їх
Як ти? Що нового?
Каву, вона повернувся.
Хто це «вона»?
-«Вона» - це миша. -Знову? Як вона виживає у цю погоду?
Гадки не маю.
Твій сусід повернувся?
Ще ні.
Питав, коли він повернеться?
Ні.
Спитай його, Друве.
Каву, з нього і двох слів не витягнеш. В дупу його.
Тоді напиши Санкетові. Запитай, чи він вільний.
У них з жінкою інший графік.
О 8:30 вечора вони вечеряють, дивляться телевізор,
чистять зуби і йдуть спати.
Звучить, наче ідеальна родина.
Каву, його робота справді ідеальна.
Йому 30, а він вже директор найбільшої статистичної фірми Фінляндії.
Неймовірно, бляха.
Ти дійдеш до цього, Друве. І з родиною, і з роботою.
Ти поїхав лише місяць тому.
Вже місяць?
Треба ж.
-Агов! -Розкажи мені більше про життя в Нагпурі.
-Ми ж годину назад розмовляли, Друве. -І що?
Нічого.
Дівчата прийшли.
Туса починається?
Так, типу того, прийшли Нупур і Ґотам, сидимо, теревенимо.
Сидіти і теревенити - це добре.
Нормально.
Ти не хочеш веселитись, тому що я тут сам?
-Нісенітниці. -Справді? Я помиляюсь?
Можливо…
ні.
-Бачиш? Я знав. -Просто не хотіла це повторювати.
Ні, але ти й не повторювала. Це так мило.
Іди, розважайся.
Закидуй фотки у Інстаграм, сторіз, роби усе, що заманеться.
#ПоганаДівчинка.
#ДідусьБуркотун.
-Ну все, бувай. -Бувай.
КЕРАЛА СЬОГОДНІ
Друве, чому ми не їдемо на екскурсію на катері, як усі нормальні туристи?
Хотів відчути усе, як місцевий.
А для цього маємо подорожувати як місцеві.
Я хотіла усе точнісінько навпаки.
Коли поїдемо до Муннару, усе буде по-твоєму, обіцяю.
Домовились.
Алаппурра.
Алаппурра!
Треба згорнути язик.
Алаппу… ра!
…рра!
Я ж згорнув язик! Алаппу… рра!
Забий.
Є одна перевага, коли ти з Магараштри.
Ти ні з півночі, ні з півдня,
та ти розумієш гінді й вимовляєш південноіндійські слова. Вражаюче.
Добре. Моєму татові сподобається.
Коли розмова дійде до весілля, я скажу це.
Це наче легка насмішка. Розслаблена атмосфера.
Розумно, скажи? Дуже.
Так, я впевнена, він дозволить вийти за тебе.
Так!
Той раз, коли ти відмовився від сексу по телефону, бо ти був тільки після порно.
Так, я пам'ятаю. І ти засмутилась, бо я сказав, що порно більш продуктивне.
Так, якого хріна?
-Готові замовити? -Так!
Нам, будь ласка, два американо, один великий, один середній.
Тут лиш один розмір.
Я не буду.
-Справді? Добре. -Так.
Один великий, і молоко окремо.
Пане, можете взяти капучино.
У капучино забагато молока. Дайте трохи молока окремо.
Момо, ти помітив, як кажеш «так» і «гаразд» з акцентом?
Це прикольно.
Я думав, що у мене не буде акценту, але, гадаю, це питання звички.
Замість повторювати по сто разів, чому б не говорити, як вони?
Це ж… простіше?
-Ти змінився, Друве. -Справді?
Що саме змінилося?
Багато чого. Очевидно, твоя манера говорити.
Ти більш упевнений. Задоволений собою.
Як і ти.
Гадаєш? Гаразд.
Я ж казав тобі про це, хіба ні? Там люди не працюють, наче воли.
Там нормально мати життя за межами роботи. Ось чому вони краще живуть.
Я просто побачив їхній приклад і скопіював його.
-І ти все ще погано танцюєш. -Не так вже і погано. Нісенітниці!
Ти така сама. Точно така самісінька.
Я певен, багато чого змінилось, і ми звикатимемо до цього, але…
ти така ж сама.
Де наша кава?
Дідько, Каву, ти насміхаєшся з моїх танців.
Я пожартував. Що сталося?
Друве, я вже шість місяців не п'ю каву.
Добре.
Чому ти не сказала?
Думала, при зустрічі розкажу, та ми так і не зустрілись раніше.
Каву, але ти знаєш, що сталося.
Ми збирались побачитись минулого літа. Усе було сплановано.
Я терміново мав поїхати до Праги.
Що я міг зробити? Не відмовити ж.
Ми могли зустрітись перед тим, Друве.
Ти сказав: «Не приїзди зараз, це останній місяць мого гранту».
Що розтягнувся ще на шість місяців.
А той раз, коли я просив тебе приїхати,
і ти сказала, що у тебе кінець року, і ти не зможеш?
Це ж теж було, ні?
14 місяців, Друве.
ФІНЛЯНДІЯ 8 МІСЯЦІВ СТОСУНКІВ НА ВІДСТАНІ
Не треба купувати абонемент у спортзал тільки тому,
що якийсь хлопець витріщався на мене, коли я бігала.
Це ненормально. Дядьку не варто було цього робити.
-Він би поговорив з ним. -Він мав мене спитати.
Навіть не знаю, чи залишусь тут на рік.
Точно.
Друве, ти гортаєш щось по моєму обличчю?
Хоча б зніми окуляри. Мені все відсвічує.
Це лист для симпозіуму Stats,
Планують провести його у Кералі наступного року.
Лист для ранньої реєстрації.
-Може, хоч там зустрітися зможемо. -Ні, зустрінемось раніше.
Дідько. А що, як воно розстібнеться перед усіма?
Мій косплей Аріабхати буде грандіозним провалом.
Це правда.
Господи, нащо усе це? Щоб справити враження на комісію.
Просто говори, поки я дійду до кімнати.
-Думаю, батьки сплять. -Так.
Дідько, я не сказав тобі…
Цього тижня я надривався як міг
і я мав зробити усе.
Я зробив презентацію, був дуже радий.
І вчора, коли я здавав її, мала…
Ти не повіриш. Їм дуже сподобалось, але…
говорили тільки з Санкетом!
Я відчував себе таким зневіреним.
Це відстій, Момо.
Але вчора сталося дещо хороше.
Познайомився з деким з AMEX.
Виявляється, вони організовують науково- дослідницьку групу з ІМДЦ Бомбею.
І розробляють ПЗ для моделювання шахрайства,
і це буде неймовірно цікаво.
Це чудово.
Я прийшла, мамо.
-Я прокинулась від шуму. -Це була я. Йди спи.
Йди спати, Кав'є.
Знову без світла?
Так, вона надто чутлива.
Прокидається від найменшого шуму.
У нас було таке спокійне життя, і ось я, заважаю їм.
То, може, йди спати раніше?
Так не спрацює, Друве.
Я теж роблю щось по-своєму.
Так, і вони також, га?
Одна справа - поїхати додому до батьків на канікули, і вернутись.
Інша справа - жити з ними.
У 29 жити з батьками не так вже і просто?
Так.
Ти був мій кращий сусід.
Був? Чого це, в біса, «був»?
Ми ж ще будем сусідами.
Ні, як гортатимеш щось по моєму обличчю.
І точно ні, якщо продовжуватимеш їсти непотріб.
Присягаюсь, я збирався зробити салат.
Час іти. Бувай, люблю тебе.
Бувай, і я тебе.
КЕРАЛА НАШ ЧАС
Є відчуття, наче ми не хочемо визнавати, що подорослішали.
Як і визнавати, що останні кілька місяців між нами щось не так.
-Що саме не так? -Нічого.
Ну ж-бо, скажи.
Просто забагато тиску, Друве.
Ти ж почала розмову. Хоча б договори.
Друве, мені дуже треба в туалет.
Тиск?
Ось там. Підійде?
-Напевно. -Хіба ні?
-Ти ж постоїш, щоб ніхто не йшов? -Звісно. Йди вже.
Тут якісь місцеві на човні.
Що вони роблять?
Не знаю. Сидять. Що ти хочеш взнати?
Грубіян!
Коли я сказала «не так», мала на увазі, що ми обоє такі зайняті,
що у нас не було часу ділитись усім.
Ми і не спілкувались нормально, пам'ятаєш?
Так.
Але…
відстань також грає роль.
Сьогодні, коли ми говоримо,
я відчуваю, що ми точно розуміємо один одного.
Ми не можемо усе скинути на відстань.
Це залежить від бажання, якого бракувало.
Чорт! Ті хлопці йдуть сюди. Нічого не кажи.
-Що? -Дідько!
Агов, чоловіче!
-Привіт! -Поділишся інтернетом?
Не говорю англійською. І малаяламською.
Англійська?
Є інтернет? Хочу пограти у Fortnite.
Немає телефону. І інтернету! Немає мережі.
Нічого.
Триндить, що у нього немає інтернету.
Нахрін його. Йди сюди.
-Що він хотів? -Ти все?
Ні. Я все ще у процесі.
От дурне!
Кулкарні, як ти? Був такий крутий день.
Вранці пішов на пробіжку,
потім зустрічався з колегами з AMEX,
щоб набрати команду перед Бомбеєм.
Потім мав вільний час, тож перекусив сосискою з тофу,
та на смак вона, наче індичка.
І ще поїв тушені овочі вдома.
Було неймовірно смачно!
Куди ти йдеш?
Везу твою маму до лікарні. Вона не казала?
Я теж мала поїхати. Прийшла раніше.
Я сказав, щоб не тривожила. Ми підемо.
Чому ти ставишся до мене, як до гості?
Добре, люба! Можеш відвести її.
Кав'є, послухай!
Каву, знаєш, що ще сьогодні сталося?
Було повноцінне тренування на курсах болівудських танців.
Раз, два, три, чотири, п'ять, шість, сім, вісім.
Раз, два, три, чотири…
Це було моє шосте тренування, тож Ана сказала, що я вже не початківець.
Я сказав їй,
хлопець, що дивився Бугі-Вугі з самого дитинства,
ніколи не вважався початківцем.
Це був жарт, якщо що…
Друве, мені спитати Сагіла щодо переїзду до Бомбею
-Народ, привітайтеся з Кав'єю! -Привіт!
Усім привіт! Веселіться!
-Що? -Що «що»?
На що витріщаєшся?
Це мило, дивитись, як ти робиш щось уперше.
Справді?
Ні, ти мала рацію.
І, чорт… те, що я хочу сказати,
може здатись, наче я натискаю аварійну кнопку,
та ні, не подумай.
До чого це ти? Кажи!
Ми були недостатньо закохані?
А що як…
ми забули, наскільки любимо один одного.
Так. Саме так.
Взагалі, я почала думати…
Коли ти був у Бангалорі, ми постійно сварились.
А потім, у Фінляндії, ми майже перестали.
І усі наші розмови були типу: «Так, добре, круто».
Так, у нас були окремі життя.
Точно, але… потім я зрозуміла, що це навіть гірше, ніж сварка.
Я думала, що може, ми стали байдужими один до одного.
Ні, люба, це не так.
Ми точно не байдужі, і ми точно любимо один одного.
Так?
Що? Ми…
Ти срака, у мене ледь серце не стало!
Звісно, що так.
Але…
Ми хоч обговорюємо це, тож…
-Це добре. -Може, нормально, що так стається.
Ми сваримось, потім говоримо,
потім знову сваримось, а потім наче ходимо по колу.
Так, але якщо це справді так…
як нам рухатись далі?
Гадаю, залежить від того, з ким ходити колами.