Já bych rád jezdil jako hustej mileniál, a ty…
mě nutíš jezdit jako páprda.
Podrž to.
- Pate? - Dhruv je borec, konec zvonec.
- Hezky. - Rád tě vidím.
Já tebe taky.
- To je má máma. - Dobrý den, teti.
- Dobrý den. - Má máma.
Žertuju. Kavya, přítelkyně.
Dobrý den.
- Ty ho znáš? - Jistě. Těší mě.
Mě taky. Mějte se.
- Nashle. - Nashle.
Jedu na druhý konec světa a koho potkám?
Kolegu z práce.
Teď si myslí, že jezdím na tyhle blbý zájezdy.
- Dhruve, nejede on taky? - Jo.
Klídek.
Co je tohle? Kulkarniovský způsob cestování?
- Mám? - Jo.
Takže zaprvé…
Každý člen rodiny má nějaké ovoce.
- Prima. - Ano?
Zadruhé na začátku cesty vykřikneme: „Pochválen buď Pánbůh!”
A zatřetí,
když zjistíme, že oběd je formou bufetu,
nic před tím nejíme, abychom se mohli nacpat.
Geniální.
Holka z lepší rodiny má za ušima.
Zdravím vespolek!
- Ahoj! - Dobrý den!
Jsem Christy, vaše kamarádka.
Dnes si společně prohlédneme Munnar.
Vyjedeme přesně v 7,30
a vrátíme se v 17,30.
Přeji vám krásný den.
Děkujeme.
„Kamarádka.” Máme novou kámošku.
Působí na mě jako hindská učitelka.
- Bude přísná. Jsme nahraný. - Mlč.
- Pochválen buď… - …Pánbůh!
SERIÁL NETFLIX
EPIZODA 2 RODINNÁ DOVOLENÁ
KOSTEL SV. TOMÁŠE MAR THOMA MUNNAR
Koupala ses dneska?
Viděli jsme tu spoustu psů. Aspoň dvacet.
Tak koupala ses, nebo ne?
- Tohle je neděle bez koupele. - Pohodlné.
Díra, díra, jsi špindíra.
Díra, díra, posrandíra.
Cože? Co to bylo?
- Díra, díra, posrandíra! - To je mnohem účinnější.
To sis právě jen tak vymyslela?
Klobouk dolů.
Kostel sv. Tomáše postavili lidé pracující v těchto čajových zahradách.
Dejte si na čas. Pomalu si ho prohlédněte.
Ale máte na to přesně 20 minut.
Ti, kdo chtějí vidět hřbitov, ať jdou doprava.
Ti, kdo chtějí vidět kostel, ať vejdou.
„Dejte si na čas. Hezky pomalu. Ale máte jen 20 minut.”
Mě uvidíte i později.
- Jděte si to nejdřív prohlédnout. - Pardon.
To je krása.
Jo.
Tiše odsud utečeme, jo? Jdeme!
Třeba to bude stát za to.
Pojď.
Já to viděl.
Co? To je suvenýr.
Nepotřebuješ ještě něco?
Momo, nic nevidíš, nic neslyšíš, nic neřekneš.
A nic nevyváděj, trubko.
Co ty na to?
Ta dřevořezba je úžasná.
Půjdeme tam?
- Už sedíš? - Jo.
Takže…
Jak máme začít?
Před zpovědí něco říkají.
- A co? - Lituji, že…
Odpusť mi, Otče, neboť jsem zhřešil.
Ve školce jsem kradl bonbony ze Sandýpovy tašky.
Ihned mu zavolám.
Ale nejdřív vrať tu kradenou svíčku.
Mám se teď zeptat na něco vážného?
Tak spusť.
- Opravdu vážného. - Tak jo.
Tak.
Jestli umřu dřív než ty, co uděláš?
Není to trochu moc vážné?
Varovala jsem tě.
Tak jo.
Myslím…
že bude…
moc těžké vyrovnat se s tím, ale…
Myslím, že to nakonec zvládnu.
Jakou mám jinou možnost? Není to tak správné?
I ty bys to chtěla, ne?
Jo. Samozřejmě. Ale přijde na to.
Přijde na to?
- Jo. - A na co?
Když se s tím vyrovnáš za tři měsíce, je to problém.
- Aha. - Takže bys měl počkat aspoň…
asi tak…
sedm měsíců. To by šlo.
- Sedm? - Jo.
Počkat. Sedm krát třicet, 210 dní.
- Co takhle 200? To zní líp. - Počkej aspoň 300 dní.
Tři sta?
Jak jsi vůbec na to číslo přišla? Dvě stě stačí.
Moment. Chodíme spolu spoustu let.
A ty nemůžeš počkat sem měsíců?
Ale tady jde o mě, ne o tebe. Ty umřeš a nebudeš.
A co já? Musím být taky šťastný, ne?
Strávil jsi 14 měsíců beze mě. To nepočkáš sedm měsíců?
Tak odsud máš to číslo?
- Sklapni. Neviděls ten film. - Jo, jasně.
To je jediný film, co jsem neviděl?
Odpověz. „Dám si to, co má ona.”
- Cože? - Jo.
„Dám si to, co má ona.”
To je chyták. To říkáš ty v každé restauraci.
Co to sakra bylo?
Co to bylo?
- Slyšelas to? - Ne.
- Něco tam bylo. - Nic tam nebylo.
Co když to byl tygr?
Prosím tě.
Vidělas to virální video,
jak tygr vyskočí z plantáže?
To byla kávová plantáž.
Fakt chytrý.
Jako by tygr rozeznal kávovou plantáž od čajové.
Rozezná to.
- Za dvě minuty odjíždíme! - Sakra.
Okamžitě si nastupte do autobusu!
Jen dvě minuty!
Proboha!
Co je tohle za lidi? Kde se berou?
- Jdeme. - To je dobrý.
- Jdeme. Ona je cvok. - Nic se neděje!
Dhruve, zpomal. Oni počkají.
Chtěla, abychom šli.
Všichni už tam jsou a my se couráme.
Klídek, jo?
Kruci, pojď. Co naděláme?
Běž napřed, já tě doženu.
Teď mě fakt štveš.
Přijdeme o minutu později. To je toho.
Když Harry potkal Sally.
Cože?
„Dám si to, co má ona.”
V tom bistru z Když Harry potkal Sally.
Jo.
Promiň.
Mělas pravdu.
O nic nešlo.
Probuďte se! Další zastávka!
Krucinál!
- Museli jsme sem jet. - Dáme si tu oběd!
Měli jsme koupit banánové čipsy.
- Herdek. - Mlč a dívej se.
- Oblékněte si to. - Dhruve, proč nevoláš?
Mami, byli jsme unavení.
- To nic. Je tam Kavya? - Mluv s ní.
Ahoj, teti! Jak se máš?
Máme se dobře. Už ses rozhodla přijet do Bombaje?
Je rozhodnuto. Čekáme na přestupní pohovor.
Fajn.
Něco od tebe potřebuju.
Máme…
Jak se jmenuje Pramodův syn?
- To je Kavya? - Ano.
Promluvím si s ní.
Nazdar, Kavyo! Jak se máš?
- Ahoj, strejdo. Já dobře. A ty? - Dobře.
Chci se na něco zeptat.
Syn mého bratrance Pramoda Kišor
chce dělat magisterské studium na NM.
- Co má udělat… - Budu mluvit já.
Zlato, tys dělala magistra na NM, že?
Ano, teti.
Máš kontakt na současného rektora?
Mám jeho číslo, teti, ale…
Mami, takhle to nefunguje. Záleží na výsledku jeho přijímaček.
Nemohlo by se to zjednodušit?
Tohle není sportovní klub. Nemůžeme…
Teti, to číslo ti dám,
ale nikomu prosím neříkej, že ho máš ode mě.
- Ne. Nikomu to neříkej. - Děkuju.
- Budeme končit.
- Fajn. - Ahoj.
Tak jo. Ahoj.
Nemám dělat poradce pro volbu povolání?
To je nejlepší flek pro lidi, co nemají rozjetou kariéru.
Děláš si starosti s tím přesunem?
- Rahil ještě nenapsal. - On napíše.
- Pomalu, klid! - Klid, pane.
No dobře.
Však na vás dojde!
Pane! Jak to, že předbíhají?
To se nesmí. Vraťte se!
- To nevadí. - Ale vadí.
- Všechny předběhli. - Klid!
Je čas. Však na vás dojde.
Proč předbíhají?
To se nemá.
Máte jen 20 minut, ano?
Jeďte rychle, ale taky relaxujte.
Ano?
Jak se řekne malajámsky „otravná”?
- Jak? - Christy.
- Vidím slabý opar. - Jo? Prosím, už je to tu.
Nerozhodil tě ten rozhovor o NM?
To je dobrý, to nic.
Ale bylo to trochu hloupý, ne?
Víš, uvědomila jsem si…
že můžu klidně říct našim, že jsou hloupí,
ale tvým rodičům ne.
Fakt?
Já to rozhodně řeknu. Jo!
- Blbost. - Budu podělanej strachy.
Představ si mě.
Pak bych řekl: „Sakra, musím to vzít zpátky!”
Ještě deset minut!
- Co je? - Zpívej pořádně.
Zpívej ty. Já zpívám jak medvěd. Ty nezpíváš falešně.
- Máš baryton. - Fakt? Dobrý!
Nejdřív to zkus, pak uvidíme.
Mluví se mnou stále
Mami, ona očima bojuje
Mami, chybí mi, moc mi chybí
Na, na, na, a co? „Holka?”
Nedělej si ze mě legraci. Proto nezpívám.
Jsi ze severní Indie. Měl bys to vědět.
Já jsem spíš na rytmus. Slova nechám na tobě.
Tak jo, Madonno, budeme šlapat.
Je tu krásný vzduch.
Asi se to zaseklo.
Nech toho! Ani o tom nevtipkuj.
Jsme v loji.
Co s tím kruci je?
No tak, ty kráme.
To jako vážně?
No teda!
Sakra práce!
Kdyby ti dva nepředbíhali, měli bysme jiné šlapadlo.
To snad ne!
Tohle by se ve Finsku nestalo!
- Loďky se ve Finsku neporouchají? - Nech si to!
Finové nepředbíhají.
Do hajzlu!
Dhruve, klid. O co jde?
Cože?
Klid? Podívej se na nás.
Jsme uprostřed jezera na rozbitém šlapadle.
Nemůžeme dopředu ani dozadu. Nehneme se!
Všichni nepojedou jinudy.
Na někoho zavoláme.
Ani náhodou.
Kdo teď volá?
Pojď ven.
- Jo, mami. - Dhruve, neposlals to číslo.
- Buď trochu trpělivá. - Dhruve.
Nemusíš křičet. Jen ti to připomínám.
Promiň, mami. Zavolám ti za pár minut, jo? Promiň.
Do hajzlu! Tenhle zájezd je prokletý.
A k tomu ta Christy. „Dvacet minut, dělejte, jdeme!”
Takhle se relaxuje?
- Tak jsi to měl říct. - Co?
Když máš s někým problém, máš mu to hned říct.
Jaký má smysl říkat mi to teď? A tady.
Daleko od lidí. Jak nám to pomůže?
- Haló? Dhruve? - Co je, mami?
- Co se stalo? - Zavolám ti později.
Do pytle.
Přesně to dělám.
To jo.
Chovám se přesně jako můj táta.
To se stávalo i ve Finsku. Když všechno klapalo, pohoda.
Ale když se něco zvrtlo, vypěnil jsem.
Táta je stejný.
Když ho něco vystresuje, vidí všechno černě.
Tak si stěžuje a naříká, že nemyslí konstruktivně.
Krucinál, to je přesně ono!
- To je dobrý. - Ne, není.
Máme míň energie. Musíme s ní šetřit.
Rozhodně nemládneme.
Ale v tomhle nejsi sám.
Všichni přebíráme zvyky svých rodičů.
S tím nic nenaděláš.
Fakt? Ty to máš taky tak?
Jasně.
Táta si vždycky dobíral mámu. A já to převzala.
Takže si z ní utahujeme oba.
Dělám to i teď.
Ti dva jedou sem k nám.
Haló! Zachraňte nás, prosím!
Nepochopili to.
Zavolejte Christy! Dvacetiminutový Christy!
Prosím, pane! Děkuju, paní!
Jo! Zachrání nás!
Promiň. Počkej.
Takže tvoje máma…
Řekla jsem to,
protože kvůli tomu jsem vůči ní znecitlivěla.
Neúmyslně. To se stává.
Když jsem teď u ní byla, mluvily jsme spolu o dětech.
Řekla jsem, že nevím, jestli je chci.
Po tom mém výkladu byla tak nepřesvědčivá.
Soudila jsem ji za to, že mě měla.
Není to vůbec fér, ale…
musíme na tom vědomě zapracovat.
Je to fakt nefér a nedává to smysl.
Potom…
Vážně si vybíráme toho, koho milujeme?
Většina těch věcí je stejně přirozená, ne?
Půlku života se to snažíme změnit.
Myslím, že první krok k vyřešení problému je přiznat si ho.
My dva to děláme. Zapracujeme na tom.
To bude dobrý.
- Co to sakra děláš? - Pádluju.
- Mám zavolat Christy tím medvědím hlasem? - Nedramatizuj to.
Řeknou, že ječíme, a ani se netopíme.
To je nešťastný.
Haló!
Zachraňte nás!
Co máme dělat?
Nechat pasažéry na lodi a odjet?
Řekněte mu, že přijdeme.
Debil.
Mrzí nás to.
To nic. Ten z cestovky říká, že nám stydne jídlo.
Tak abysme sebou hodili.
Tady.
Slyšela jsem vás o nich mluvit.
Díky, Christy.
Tak pojďte. Za mnou.
- Christy? - Ano?
Máme jen dvacet minut, nebo o trochu víc?
Pojďte rychle.
Na co myslíš?
Na Christy jsi změnil názor.
- Jo. - Šlo to snadno?
Jo.
Takže my se můžeme taky změnit.
Jasně, nebude to jen tak, ale nemůžeme všechno svalovat na minulost.
Jo.
Třeba to nevyjde, ale musíme to zkusit.
S tátou sice nesouhlasím, ale…
Chci s ním dobře vycházet.
Býváš s ním rád?
Jo, je to moc fajn.
Dokud se nechytneme, je jen klid.
Udělej z toho svůj status na WhatsApp.
Snad nebude Pat zítra v práci vyprávět,
že Dhruv souložil se svojí holkou na šlapadle a to se rozbilo.
Proč ti tak záleží na tom, co si myslí?
Protože jsem s nima pracoval.
Chci, aby o mně smýšleli dobře. To je přirozený.
Já chci, aby bylo jasno, že nejsem zlodějka.
Díky za ujištění, ale…
víš, že to říkají všichni zloději?
Ne. Chtěla jsem jen udělat něco, co normálně nedělám.
Bylo to jako…
Vzít si dovolenou sama od sebe.
A za všechny moje zlozvyky nemůže táta.
Neumím třeba hospodařit s penězi. Utrácím jako blbec, ale…
Táta je v tomhle dobrý. Všechno moudře posuzuje.
- A taky neumíš smlouvat. - Páni.
To teda neovládám.
Jo. Nekradl jsem jen bonbony ze Sandýpovy tašky,
ale dvakrát jsem mu sebral peníze.
Jen dvakrát, víckrát ne.
Táta mě rozhodně krást neučil.
- Fajn, tak to jsme si ujasnili. - Viď?
Díky, Kavu.
Takováhle hostina, a to díky tobě.
Jsi fakt jednička. Moje jednička.
- Představ si! - Díky.
Jestli budeme ve stáří vypadat stejně.
Divný, že jo?
- Umíš si to představit? - Nesmysl!
Překlad titulků: Ivana Ragusa