Pokušavam biti kul milenijalac,
a zbog tebe sam tipičan turist.
Drži ovo.
-Pate? -Dhruv je uvijek u akciji.
-Lijepo. -Drago mi je.
I meni.
-Moja mama. -Zdravo, teta.
-Zdravo. -Moja mama.
Šalim se. Kavya, cura.
-Zdravo. -Bok.
-Znaš ga? -Da. Drago mi je.
I meni. Uživajte.
-Doviđenja. -Pozdrav.
Odeš na kraj svijeta i koga susretneš?
Kolege s posla.
Sad misli da idem na glupe izlete.
-Pa zar i on ne ide na isti izlet? -Da.
Opusti se.
Kako to putuje obitelj Kulkarni? Objasni mi.
-Mogu li? -Da.
Dobro. Kao prvo…
Svaki član obitelji nosi voćku.
-Divno. -Dobro?
Kao drugo, dok krećemo na putovanje, svi vičemo „Slava Bogu“.
I, treće,
ako je za ručak ponuđen švedski stol,
ne jedemo ništa prije da nam se više isplati.
Genijalno.
Prava si mudrica iz srednje klase.
Pozdrav svima!
-Bok! -Zdravo!
Ja sam Christy, vaša prijateljica.
Zajedno ćemo obići Munnar.
Krećemo točno u 7,30,
a završit ćemo u 17,30.
Dobro se provedite.
Hvala.
„Prijateljica“. Imam novu prijateljicu.
Djeluje mi kao učiteljica hindskog.
-Bit će stroga. Nadrapali smo. -Začepi.
-Slava… -…Bogu!
NETFLIXOVA SERIJA
DRUGA EPIZODA OBITELJSKI PRAZNIK
CRKVA SV. TOME MUNNAR
Okupala si se danas?
Koliko smo pasa vidjeli od dolaska? Barem dvadeset.
Hej, jesi li se okupala ili nisi?
-Danas je nedjelja bez kupanja. -Baš zgodno.
Žute ruke, prljave muke.
Žute ruke, posrane muke!
Koji je to kurac?
-Žute ruke, prljave muke. -Tako je puno bolje.
To si upravo izmislila? Baš sada?
Impresivno.
Crkvu Sv. Tome sagradili su zaposlenici plantaža čaja.
Ne žurite se. Gledajte pozorno i polako.
Ali imate točno 20 minuta. Dobro?
Oni koji žele vidjeti groblje neka idu nadesno.
Tko želi vidjeti crkvu, može ući.
„Ne žurite se, obilazite polako. Ali imate samo 20 minuta.“
Hej! Mene možete gledati i poslije.
-Razgledajte crkvu. -Oprostite.
Predivna je.
Da.
Idemo krišom pobjeći odavde. Može? Idemo!
Pruži im priliku.
Idemo.
Hej, vidio sam te.
Pa što? To je samo suvenir.
Trebaš još nešto?
Momo, ne gledaj zlo, ne slušaj zlo, ne govori zlo.
I ne čini zlo, šašavice.
Što misliš?
Drvenarija je izvanredna.
Hoćemo li?
-Sjediš li? -Da.
Dakle…
Kako ćemo početi?
Kažu nešto prije ispovijedi.
-Što? -Oprosti, ali…
Oprosti mi, Oče, jer sam griješio.
Krao sam slatkiše iz Sandipove torbe od vrtića do trećeg razreda.
Smjesta ću ga nazvati.
Prvo vrati ukradenu svijeću.
Mogu li ti postaviti ozbiljno pitanje?
Izvoli.
-Vrlo ozbiljno. -Dobro.
U redu.
Umrem li prije tebe, što ćeš učiniti?
Nije li to malo previše ozbiljno?
Upozorila sam te.
Dobro…
Mislim…
Ja ću…
Bit će mi teško krenuti dalje, ali…
Mislim da ću ipak krenuti dalje.
Mislim, imam li izbora? Nije li to ispravna odluka?
I ti bi to željela, zar ne?
Da, naravno. Ali ovisi.
Ovisi?
-Da. -Ovisi o čemu?
Ako kreneš dalje za tri mjeseca, to bi bio problem.
-Dobro. -Trebao bi čekati barem…
Možda…
Sedam mjeseci bilo bi dobro.
-Sedam? -Da.
Znači, sedam puta 30 je 210 dana.
-Zaokruži na 200. Bolje zvuči. -Čekaj barem 300 dana.
Tri stotine?
Odakle ti taj broj? I dvjesto je dovoljno.
Sa mnom si već toliko godina.
Nećeš čekati sedam mjeseci?
Nije stvar u tebi, nego u meni. Umrijet ćeš i otići.
Što da radim? Trebam biti sretan.
Proveo si 14 mjeseci bez mene. Ne možeš čekati sedam mjeseci?
Izračunala si sedam mjeseci na temelju toga?
-Začepi. Nisi gledao film. -Naravno.
Jedini koji nisam gledao.
Reci mi ovo… „Uzet ću što i ona.“
Molim?
„Uzet ću što i ona.“
Trik pitanje. Ti to kažeš u svakom restoranu.
Koji je to kurac?
Koji ti je kurac?
-Jesi li čula? -Ne.
-Nešto je bilo ondje. -Nije bilo ničega.
A da je bio tigar?
Nema veze.
Jebote. Jesi li vidjela onaj video
u kojem tigar skače iz nasada?
To je bila plantaža kave.
Jako pametno.
Tigrovi baš razlikuju plantaže kave i čaja.
Znaju razliku.
-Idemo za dvije minute! -Sranje.
Svi smjesta uđite u autobus!
Samo dvije minute!
Blagi Bože!
Tko su ti ljudi? Gdje žive?
-Idemo. -U redu je, Dhruve.
-Idemo, bijesna je. -Ništa strašno!
Uspori. Pričekat će nas.
Zvala nas je da dođemo.
Svi su ondje, a mi se vučemo.
Opusti se.
Idemo, jebote. Što ćemo drugo?
Ti pođi, ja ću doći.
Sad mi stvarno ideš na živce.
Zakasnit ćemo minutu. Jako važno!
Harry i Sally.
Molim?
„Uzet ću što i ona.“
Iz filma Kad je Harry sreo Sally.
Da.
Oprosti.
Imala si pravo.
Nije bilo važno.
Svi, probudite se! Sljedeća postaja!
Jebote!
-Idemo dolje. -Ovdje ćemo ručati!
Morali smo kupiti čips od banane.
-Jebote. -Začepi. Pogledaj ovo.
-Stavite ovo. -Dhruve, zašto nisi zvao?
Mama, bili smo umorni.
-U redu je. Je li Kavya tu? -Razgovaraj s njom.
Hej, teta! Kako ste?
Dobro. Jesi li odlučila hoćeš li doći u Bombaj?
Odlučeno je. Čekamo na razgovor za premještaj.
U redu.
Zapravo, trebam malu uslugu.
Zapravo…
Kako se zove Pramodov sin?
-Je li to Kavya? -Da.
Ja ću joj reći.
Hej, Kavya! Kako si?
-Zdravo. Dobro sam. Kako ste vi? -Dobro smo.
Želim te nešto pitati.
Kishore, sin mojeg rođaka Pramoda,
želi magistrirati poslovno upravljanje na fakultetu NM.
-Kakav je postupak… -Pusti mene.
Magistrirala si poslovno upravljanje na NM-u?
Da, teta.
Imaš li podatke da kontaktiramo dekana?
Zapravo, imam broj telefona, ali…
Mama, ne ide to tako. Sve ovisi o prijemnom ispitu.
Željela sam olakšati postupak.
Mama, nije to sportski klub. Ne možemo…
Teta, dat ću vam broj,
ali nemojte reći da sam vam ga ja dala.
-Nemoj im reći. -Hvala.
-Dobro, prekinut ćemo sad.
-Dobro. -Bok.
Zdravo.
Da budem savjetnica za zapošljavanje?
Najbolji posao za ljude koji nemaju vlastitu karijeru.
Brineš se zbog premještaja?
-Rahil još nije poslao poruku. -Poslat će je.
-Ne. Smirite se! -Polako.
U redu…
Doći ćete na red!
Gospodine! Kako se mogu ovako ubaciti?
Nije dopušteno. Vratite se.
-U redu je. -Ne, nije u redu.
Sve su zaobišli.
Doći ćete na red.
Zašto idu preko reda?
Nije pravedno.
Imate samo 20 minuta, dobro?
Budite brzi, ali i opustite se.
Dobro?
Kako se na malajalamskom kaže „iritantno“?
-Kako? -Christy.
-Vidim izmaglicu. -Da? Eno je.
Slušaj, nije te uzrujalo ono o NM-u?
Ništa strašno.
Ali bilo je malo glupo.
Razmišljala sam…
Svojim roditeljima mogu reći da govore gluposti,
ali tvojima ne mogu.
Da?
Ja bih im rekao.
-Lažeš. -Prestravio bih se.
Zamisli da to kažem.
Bilo bi: „Jebote! Moram povući što sam rekao!“
Još deset minuta!
-Što je? -Hoćeš li zapjevati?
Ti pjevaj. Imam glas kao medvjed, a ti si dobra.
-Ti si bariton. -Da? Lijepo!
Pokušaj, pa ćemo vidjeti.
Puno mi govori
Mama se bori očima
Mama, nedostaje mi Toliko mi nedostaje
Na, na, na, što? „Djevojka“?
Nemoj me stalno ismijavati. Zato neću pjevati.
Ti si sa sjevera. Trebao bi znati.
Više sam tip za ritam. A ti se bavi stihovima.
Hajde, Madonna, idemo veslati.
Zrak je ovdje tako dobar.
Zaglavilo se.
Ma daj. Nemoj se ni zezati s tim.
Nadrapali smo.
Što je sad?
Hajde, budalo.
Molim? Stvarno?
Hej!
Koji kurac?
Da se oni nisu ubacili, ne bismo dobili ovaj čamac.
Nemoguće! Nema šanse!
Ovoga nema u Finskoj!
-Čamci se ondje ne kvare? -Ne pametuj!
Ne ubacuju se preko reda.
Jebi se!
Opusti se. Što ti je?
Što?
Da se opustim? Pogledaj nas.
Nasred smo jezera u pokvarenom čamcu.
Ne možemo ni naprijed ni natrag!
Dhruve, neće svi ići nekim drugim putem.
Vidjet ćemo nekoga.
Nemoguće.
Tko sad zove?
Hajde.
-Hej, mama. -Nisi poslao broj.
-Strpi se. -Dhruve.
Nema razloga da vičeš. Samo te podsjećam.
Oprosti, mama. Nazvat ću te. Samo mi daj dvije minute. Žao mi je.
Jebiga, ovaj je izlet uklet.
Osim toga, tu je i Christy. „Dvadeset minuta, idemo, brzo!“
To je opuštanje?
-Trebao si reći. -Što?
Trebao si odmah reći svima kod kojih ti nešto smeta.
Kakvog smisla ima meni sad govoriti?
Bogu smo iza nogu. Kako će ovo ikome pomoći?
-Halo? Dhruve? -Da, mama?
-Što se dogodilo? -Nazvat ću te poslije.
Jebiga.
Baš to i radim.
Da, tako je.
Ponašam se isto kao i otac.
Isto se dogodilo u Finskoj. Sve je išlo dobro, bilo na svome mjestu.
Ali kad bi nešto pošlo po zlu, pukao bih.
Tata je isti.
Kad ga nešto uzruja, postaje negativan.
Toliko se jada da ne može biti konstruktivan.
Ovo je posve isto. Baš isto!
-U redu je. -Ne, nije, Kavya.
Energiju treba pametno trošiti.
Godine prolaze.
Nisi jedini s tim problemom.
Svi upijamo roditeljske navike.
To je neizbježno. Nema pomoći.
Stvarno? I tebi se to događa?
Naravno.
Tata bi zadirkivao mamu. Sad ja to radim.
Stalno se šalimo na njezin račun.
Događa se to i sada.
Prilazi nam neki par.
Hej! Spasite nas, molim vas!
Nisu razumjeli.
Christy! Nazovite! Christy za dvadeset minuta!
Molim vas! Hvala vam, gospođo!
Jebote! Spasit će nas.
Oprosti. Čekaj.
Dakle, tvoja mama…
Zbog svega sam toga
postala bezosjećajna prema njoj.
Nenamjerno, ali dogodilo se.
Nedavno smo razgovarale o djeci i rekla sam joj
da nisam sigurna želim li ih.
No zbog mog je objašnjenja djelovala tako slabićki.
Osudila sam je jer me odlučila roditi.
Stvarno nepravedno, ali…
na tome moramo svjesno raditi.
Baš je nepravedno. I nema nikakvog smisla.
A onda…
Je li doista biramo osobu koju volimo?
Hoću reći, većina je stvari predodređena, zar ne?
Pola ih života pokušavamo promijeniti.
Priznavanje problema prvi je korak prema njegovu rješavanju.
Nas dvoje to činimo. Radit ćemo na tome.
Bit ćeš dobro.
-Što radiš? -Veslam.
-Da zovem Christy svojim medvjeđim glasom? -Ne dramatiziraj.
Reći će da vičemo, a nismo u opasnosti.
Baš tužno.
Hej!
Spasite nas!
Što da radimo?
Da ostavimo putnike u čamcu i odemo?
Recite mu da dolazimo.
Šupčina.
Oprostite.
U redu je. Turoperator kaže da se hrana hladi.
Onda se valja požuriti.
Hej.
Čula sam da ih spominjete.
Hvala, Christy.
Hajde, za mnom.
-Christy! -Da?
Imamo li samo 20 minuta ili ipak malo više?
Dođite brzo.
O čemu razmišljaš?
Promijenio si mišljenje o Christy.
-Da. -Je li bilo lako?
Da.
Onda se i mi možemo promijeniti.
Naravno, treba se potruditi, ali ne možemo stalno kriviti prošlost.
Da.
Možda nećemo uspjeti, ali trebamo pokušati.
Možda se ne slažem s ocem, ali…
Želim imati dobar odnos s njim.
Voliš biti s njim?
Da, baš je dobro.
Dok se ne posvađamo, vlada savršeni mir.
Stavi to kao status na WhatsAppu.
Nadam se da Pat neće reći u uredu:
„Dhruv i njegova cura Kavya seksali su se u čamcu, pa se pokvario.“
Zašto vodiš brigu o tome što on misli?
Radio sam s njima.
Prirodno je da želim da imaju dobro mišljenje o meni.
Samo želim da znaš da nisam kradljivica.
Hvala na tome, ali…
Znaš da to govore baš svi kradljivci na svijetu?
Ne, čovječe. Samo sam željela učiniti nešto što inače ne bih.
Kao da sam…
otišla na odmor od sebe same.
Nisu sve moje loše navike očeva krivnja.
Na primjer, ne znam s novcem. Trošim kao budala, ali…
tata pazi na novac i sve dobro računa.
-I ne znaš se cjenkati. -Čovječe.
Grozan sam u tome.
A iz Sandipove torbe nisam krao samo slatkiše,
nego nekoliko puta čak i novac.
Samo nekoliko puta, to je sve.
Tata me nije učio krasti.
-Barem smo to pojasnili. -Jesmo?
Hvala, Kavu.
Danas jedem ovako dobro zahvaljujući tebi.
Prava si legenda.
-Zamisli! -Hvala.
Da pod stare dane izgledamo jednako.
Čudno, zar ne?
-Možeš li zamisliti? -Glupost!
Prijevod titlova: Vedran Pavlić