- Určitě jsi nic z toho nedělal? - Stoprocentně.
Teta se o všem dověděla v polední pauze
a natočila to video.
Ale já vybral tu písničku.
- Tuhle písničku? - Jo. Chtěl jsem tam tu správnou náladu.
Taky to cítíš?
A máš slzy v očích.
Je tak rozkošná.
Naše první společná fotka.
Bylo to myslím týden po mém narození.
Bylo jí teprve 24.
Jak mě zvládala vychovávat?
Já ani nezvládám svůj život.
- Nemyslíš, že tu něco nehraje? - Co?
Říkáš, že je to tvá první fotka s mámou,
ale fotili to týden po tvém narození.
- Kde máš fotku z prvního dne? - Ten samý vtípek?
Fakt si myslím, že tě adoptovali.
Jak to, že jsi kudrnatá?
Co kdybys byla Šarmová?
Nebo Saxenová?
Desajová? Napadlo tě to někdy?
Asi nejsem Saxenová, ale jsem sexy, ne?
Fakt vtipný. Pojď.
Šťastných třicet, Kavyo Thakurová.
- Tos připravil sám? - Jo.
- Vážně? - Ne, zlato.
Teta Mala udělala to puttu,
ale já dělal ta zapečená vejce a cizrnové kari.
- Krásně to voní. - Mňamka.
Ale škoda, že nejsme v Bombaji v našem novém domě.
Na oslavu mých narozenin.
Mám z tebe pocit viny.
Jsme tu kvůli té panelové diskusi.
Ale…
to přecházení z jednoho Airbnb do druhého mě mate.
Pro to mám řešení.
Cyklistická vyjížďka po Fort Kóčinu pro tebe.
Ta panelová diskuse skončí kolem poledne.
A já tu budu ke tvým službám.
Službám? Nebo je to ke tvé „službě”?
- Službám. - Já nevím.
Já nikam jet nechci!
Zas tolik se nenudím. Počkám tu na tebe.
Kavu, budeš litovat, že neuvidíš Fort Kóčin.
Jen na tu vyjížďku jeď.
Bolí mě záda. Asi půjdu ještě spát.
SERIÁL NETFLIX
EPIZODA 3 PEVNOST KÁVJA
Vítejte, madam. Vítejte, pane.
- Vítejte, madam. Vítejte, pane. - Zdravím.
- Vítejte, pane. - Čau, lidi!
- Zdar, kámo! - Moc rád tě vidím.
Čau!
- Ahoj! - Podívejme, kdo to je!
Jak je, kámo?
- Všechno dobrý. - Rád tě vidím.
- Rád vás vidím, - Nápodobně.
- Jaký je to pocit? - Super.
Ještě před 14 dny jsem byl ve Finsku.
Na to se neptám. Ptám se na tohle.
Jaké to je, být klient, na druhé straně barikády?
Neříkej mi klient. Zní mi to trochu lacině.
- Dá se na tom sedět? - Jo, zkus to.
Není to nejpohodlnější, ale jde to.
- Dáme vám mikrofony. - Prosím.
- Samozřejmě. - Fajn.
Hele, co je to?
Klikátko. Počítáme s ním účastníky.
- Můžu se podívat? - Určitě.
Jak se vyvléknete z obtížné situace?
Co děláte, když něco nejde podle vás?
Já v chaosu ožívám.
Moje krédo je nikdy neusnout na vavřínech.
Mému týmu se to přihodilo mnohokrát.
Uváděli je v omyl a tajili před nimi věci,
aby nabourali rutinu.
Dhruv už vrtí hlavou.
Když jste jako vedoucí nesoustředěný a zranitelný,
je myslím důležité…
Je důležité zapojit do toho tým.
To není jejich problém, Dhruve.
Koneckonců
vedoucí musí mít vizi a tým ho musí následovat.
Ano, na začátku.
Ale později budou mnohem ochotněji přispívat,
takže celek je pak víc než jen souhrn jeho částí.
Nemám pravdu?
Tady jsme u subjektivních názorů.
Ne, podívej. Vážně si myslím, že tohle říkáš,
protože jako vedoucí teprve začínáš.
Tohle určitě probereme za pár měsíců,
až se seznámíš s chodem IMRC.
Jistě.
Mockrát vám děkuji. Přejdeme k další otázce.
Samozřejmě.
Asi bys je měl rychle pozdravit.
Dál je budeš vídat jen při videohovorech.
Jo, jasně.
- Uvidíme se ve tři. - Ve tři?
Ano.
Jestli nemůžeš, tak se pak uvidíme na Zoomu.
- Prosím? - Dvakrát kávu a co ještě máte?
- Puttu a kari. - Fajn.
- Bude to za pět minut. - Díky.
- Dhruve, kde jsi? - Ahoj, Kavu.
Ti z AMEXu mě chtějí poznat osobně.
Mohli bychom mluvit po telefonu,
ale to by nevypadalo dobře.
Já nevím, co říkáš?
Chápu.
Přijď po té schůzce.
Vážně?
No ne, ty jsi po té třicítce zmoudřela.
- Zkusím se vrátit do pěti, ano? - Ahoj.
- Ahoj.
Pojď sem.
- Posaď se a pořádně se najez. - Jo.
Mrzí mě, žes musel zůstat.
Nic se neděje.
Jen doufám, že to brzy skončí.
- Kavya bude naštvaná. - To nevím.
Poslal jsem ji do Fort Kóčinu.
Fajn. To by se jí mělo líbit.
Ale je mi trapně. Ani jsem jí nekoupil hezký dárek.
Ještě že Míra má ráda whisky.
Pane, stejné pití pro něho.
Musí si myslet, co jsme to za lidi.
Vevnitř jsme se hádali do krve, a tady jsme v klídku.
Není to tak správné?
Zuřivě se hádat v práci a pak relaxovat a vtipkovat?
- Jako jsme to dělali ve škole. - Jo.
S tebou nemám problém se chytnout.
Tohle má být…
- Kompliment nebo co? - Stopro, kámo.
- Ale souhlasím s tebou. My dva… - Jo.
My dva spolu budeme vždycky soutěžit.
- To si nemyslím. - Jasně že ano.
Když souhlasíš, jak se se mnou chceš hádat?
Vím, že to zní divně, ale…
Nevím, jestli je to věkem nebo tím těhotenstvím…
Časem mě asi ta soutěživost přejde.
Nebudu do práce tak zažraný.
- Co to povídáš? Nesmysl. - Vážně.
Je to sice nepopulární představa, ale…
Přemýšlel jsem o tátovi. Byl vládním úředníkem.
Jo.
Od dětství mě honil, abych byl nejlepší ve studiu i ve sportu.
Musel jsem být pořád první.
„Když nevynikneš, skončíš jako já. V průměru.”
Tak si říkám, proč ne?
V neděli jsme chodili ven,
každé ráno jsme hráli ping-pong.
Aspoň jednou za měsíc jsme byli v kině.
Začaly prázdniny a my jeli na výlet.
Měl na nás hodně času.
Z celé třídy jste měli
vy dva nejhezčí vztah syna s tátou.
- Jo. - Viď?
Kdyby byl tehdy seznam „Dvaceti nejlepších tátů v Dillí”,
tvůj táta by na něm určitě byl.
Rozhodně. Někdy mi připadá…
že ta jeho takzvaná průměrnost
mu v životě jen prospěla.
Nebyl „zaměstnancem roku”,
ale jako rodič byl senzační.
Jestli takový seznam někdy bude, chci na něm být.
- Chápeš? - Jo. Proč ne?
Já vůbec tímhle způsobem neuvažuju.
Tohle by mě nikdy nenapadlo.
Asi ještě přemýšlím, jako by mi bylo dvacet,
ale měl bych tak uvažovat?
Tyhle věci tě napadnou, jen počkej.
- Zdravím. - Zdravím.
Šla jsem kolem a nějaké dívky mě sem nasměrovaly.
- Co se tu děje? - Tohle je čtenářský klub.
Nevidím žádné knihy.
Toto je klub lidských knih.
Lidé sedící na tamté straně jsou knihy,
a se čtenáři se podělí o příběhy ze svého života.
- Takže se běžte posadit. - Děkuji.
Vítejte. Děkuji, že jste přišli.
A nyní k naší první knize.
Já jsem Ammama.
Příští rok mi bude 74.
Což je úspěch,
protože jsem se třikrát pokusila vzít si život.
Jistě znáte Néhrúův závod veslic v Alappuzhe.
Já jsem byl jedním z veslařů.
V den závodu jsem měl hned za městem nehodu.
Zdravím, já jsem Samantha,
jsem influencerka a jsem na digitálním detoxu.
Ani jsem to neoznámila na sociálních sítích.
To musíte ocenit.
Trvalo mi týden, než jsem řekla vnučce,
že se mi líbí ženy.
Když jsem se po dvou dnech probral, viděl jsem tohle.
Od té doby žádný Twitter, Instagram,
Bumble, Tinder, žádné objednávání jídla. A už je to osm měsíců.
Pak mi vnučka podrobně vysvětlila,
že tohle má dokonce jméno.
Vím, že nepřicházím o nic zásadního,
a bez mobilu jsem v naprostém klidu.
Ale nevím, jak dlouho to vydržím.
Ale po čtyřech letech jsme konečně vyhráli.
Je myslím dobré zpochybňovat, co je pro nás hlavní.
Čas od času.
Nebo ne?
Týž den jsem požádal přítelkyni o ruku.
Já bych nemohl žádat o ruku romanticky vkleče.
Ale…
Teď převrátíme role a své příběhy nám sdělíte vy.
Jen pomyslete na možnost stát se sami knihami.
Nelamte si hlavu a mluvte o tom, co vás napadne.
Vy tam, začala byste?
- Já? - Ano! Prosím, svěřte se.
Já jsem nikdy nic tak závažného nezažila a vím proč.
Mám ráda jednoduchý život.
Takový, který můžu naplánovat a řídit.
Ráda mívám jasno o svém dni, týdnu, o svých úkolech.
Vlastně i o dovolených.
To je můj způsob uvažování.
Když mám termín, funguju lépe.
Asi jen blábolím.
Ne, to bylo skvělé. Děkuji.
Jsi tu dlouho?
- Kdes byla? - Měla jsem mobil v tichém režimu…
Promiň, že jsem tě nechal ve štychu, ale zvedej telefon.
- Měl jsem strach. - Jo, promiň.
Byla jsem v lidské knihovně a ztlumila si mobil.
V lidské knihovně?
Takže ostatní knihovny jsou pro monstra?
Sklapni.
Tak co, těšíš se?
Na co?
Večer půjdeme zjistit, jaký je v Kóčinu noční život.
Tak těšíš se?
- Těšíš se? - Ticho.
- Máš skákat radostí. - Přestaň.
Vůbec neumíš lhát. Je vidět, jak jsi unavený.
- Sakra, je to znát? - Jo.
Jsem utahaný jak kotě.
Zestárnul jsi, Momo.
Ale nic si nevyčítej. Byl to moc zajímavý den.
Fakt?
Čekala jsem, že to bude hrůza,
ale nakonec jsem se dobře bavila.
- Jo, a gratuluju, Mumu. - K čemu?
Žes potřetí po sobě úspěšně propásl moje narozeniny.
Jak můžeš…
Všechno nejlepší.
Tohle je počet dní, odkdy ses přestěhovala z Nágpuru do Bombaje.
Ale neměl by to být počet dní od našeho prvního setkání?
Jo, ale dnešek patří tobě.
Měla bys být pyšná na to, kým ses stala.
A já tě miluju.
Je tam číslice navíc.
Muset to předělat, s palcem by byl konec.
- Palec-konec. - To zní jako dravec.
Jo, tak tomu budeme říkat. Dravec.
Děkuju.
Za Dravce a dnešní vyjížďku.
„Být ve Finsku, nemuseli bychom tolik přemýšlet.”
Řekl jsem něco? Ani slovo.
Tak co?
Tady to bylo, jo?
- Jo. - Tys tu spala?
A nebála ses?
Ne.
Po probuzení jsem si řekla: „Je mi 30.”
A ne: „Sakra! Je mi 30!”
Bylo to hezké.
Zní to hezky.
Tys to nepochopil, co?
Pochopil, zlato.
V zásadě ses dneska krásně bavila
a všechno se to shrnulo tady, pod tímhle stromem.
Jen jsem ti neřekla o té veverce.
Jedna tam byla, ale teď ji nevidím.
Vůbec se mě nebála.
Taková přátelská veverka.
Tak fajn veverky jsem naposled viděla v Corbettu.
V Corbettu? Kdys tam byla?
Na školním výletě.
Viděli jsme všechna zvířata
až na tygra, o kterého jsme stáli nejvíc.
Jasně. Asi šel do zvířecí knihovny.
Poslouchej! Pak jsme s jednou spolužačkou,
jméno už si nepamatuju,
šly na záchod.
Když jsme vyšly, už tam nikdo nebyl. Bylo mi do breku.
Vzala mě za ruku a spolu jsme vylezly na strom.
- Cože? - A zůstaly jsme tam sedět.
Bůhví, jak dlouho jsme tam seděly.
Ale bylo to jako věčnost.
To už jsme doufaly, že žádného tygra neuvidíme.
A pak nás naše třída našla,
ale oni mezitím tygra zahlédli.
Ale upřímně, byla jsem šťastná,
že my jsme žádného neviděly.
Ten zážitek byl pro mě asi nejcennější.
Podle mě to bylo dobrodružnější
než sedět v autobuse a dívat se na tygra z dálky.
A není tohle zajímavější
než to tvoje prohlášení, že si ráda plánuješ život?
Mělas vyprávět tuhle historku.
Já tomu upřímně věřím.
Fakt? Na dnešek jsi nic neplánovala,
a přesto to dopadlo tak dobře. Proč?
Takové dny přijdou.
To ale neznamená, že mám sedět s rukama v klíně a čekat, co bude.
Taková já prostě nejsem.
No, doufám, že v budoucnu žádné tvoje narozeniny nepropásnu.
To já taky.
Ale i kdyby,
myslím, že si sama vystačím.
Herdek!
Snad je moje kari a puttu dobré.
Doufám, žes měl zavřený poklopec.
To není k smíchu!
Ani trochu!
Představ si, že sedím na pódiu, nohy roztažené a mám rozepnutý zip.
To by byl trapas.
Překlad titulků: Ivana Ragusa