Eikö tämä oikeasti ole sinun tekemäsi? -Ei.
Täti opetteli kaiken lounastauolla -
ja teki videon.
Mutta minä valitsin laulun.
Niinkö? -Halusin oikean tunnelman.
Tunnetko sen?
Kyyneleet silmissä.
Hän on niin suloinen.
Tämä on eka kuvamme.
Taitaa olla viikko syntymäni jälkeen.
Hän on vain 24 vuotta.
Miten hän onnistui kanssani?
Omakin elämä on liikaa minulle.
Eikö tuossa ole jotain omituista? -Mitä?
Sanot, että tuo on ensimmäinen kuva teistä,
ja se otettiin viikko syntymäsi jälkeen.
Missä on kuva ekalta päivältä? -Sama vitsi taas.
Olet varmasti adoptoitu.
Hiuksesi ovat kiharat.
Mitä jos olitkin Sharma?
Tai Saxena?
Desai? Oletko miettinyt sitä?
En ole Saxena, mutta olen seksikäs.
Hauskaa. Tule.
Hyvää 30-vuotissyntymäpäivää.
Teitkö tämän kaiken? -Tein.
Niinkö? -Ei, kulta.
Mala-täti teki puttun,
mutta minä tein munapaistoksen ja kikhernecurryn.
Tuoksuu hyvältä. -Eikö tuoksukin?
Olisimmepa Mumbaissa uudessa talossamme.
Juhlimassa syntymäpäivääni.
Tulee syyllinen olo.
Piti tulla tänne paneelikeskusteluun.
Mutta…
Airbnb:stä toiseen meneminen on sekavaa.
Siihen on ratkaisu.
Pyöräretki Kochin linnoitukseen.
Paneeli on ohi puoleenpäivään mennessä.
Sitten olen palveluksessasi.
Vai palvelijana?
Palveluksessa. -En tiedä.
En halua mennä minnekään!
Ei minulle tule tylsää. Voin odottaa sinua täällä.
Kadut, ettet nähnyt Kochin linnoitusta.
Mene nyt.
Selkääni sattuu. Taidan nukkua vähän lisää.
NETFLIX-SARJA
Tervetuloa, rouva. Tervetuloa, herra.
-Hei.
Tervetuloa, herra. -Mitä kuuluu?
Hei, mitä mies? -Mukava nähdä.
Hei!
Miten menee? -Katsokaa, kuka täällä on.
Mitä kuuluu?
Hyvää. -Mukava nähdä.
Kiva nähdä. -Samoin.
Miltä tuntuu? -Mahtavalta.
Olinko Suomessa kaksi viikkoa sitten?
En kysynyt sitä. Kysyin tästä.
Siirryit juniorista asiakkaaksi. Miltä se tuntuu?
Älä kutsu minua asiakkaaksi. Se kuulostaa halvalta.
Voiko tälle istua? -Voit yrittää.
Se on hieman epämukava, mutta kelpaa.
Mikitetään sinut. -Kiitos.
Toki. -Selvä.
Mikä tuo on?
Se on laskuri. Pidämme lukua osallistujista.
Voinko katsoa? -Totta kai.
Miten pääset pois vaikeasta tilanteesta?
Mitä teet, kun asiat eivät suju?
Kukoistan kaaoksessa.
Filosofiani on, ettei pidä koskaan olla tyytyväinen.
Tiimini on joutunut kohtaamaan sen usein.
Heitä on ohjattu harhaan ja pidetty pimennossa,
on ravisteltu asioita.
Dhruv pudistelee jo päätään.
Jos on johtajana rauhaton ja haavoittuvainen olo,
on tärkeää…
On tärkeää tehdä tiimistä osa prosessia.
Se ei ole heidän päänsärkynsä.
Loppujen lopuksi -
johtaja esittää vision, jota tiimi seuraa.
Kyllä, aluksi.
Mutta pidemmän päälle he haluavat tehdä enemmän.
Se varmistaa, että kokonaisuus on enemmän kuin osiensa summa.
Vai mitä?
Taidamme eksyä mielipideasioihin.
Minulla on vahva tunne, että sanot noin,
koska vasta aloittelet johtajanuraasi.
Keskustellaan tästä parin kuukauden kuluttua,
kun olet ehtinyt tutustua IMRC:hen.
Sopii.
Kiitos paljon. Siirrytään seuraavaan kysymykseen.
Toki.
Käy tervehtimässä heitä.
Jatkossa puhutte vain videopuheluita.
Totta kai.
Nähdään kolmelta. -Kolmeltako?
Niin.
Jos sinulla on menoa, voimme puhua Zoomilla myöhemmin.
Mitä saisi olla? -Kahvit. Mitä muuta on?
Puttua ja currya. -Selvä.
Viisi minuuttia. -Selvä.
Missä sinä olet? -Hei, Kavu.
AMEX-tyypit haluavat henkilökohtaisen tapaamisen.
Voimme puhua puhelimessa,
mutta ei näytä hyvältä, jos en tapaa heitä.
En tiedä. Mitä mieltä olet?
Ymmärrän.
Tule sen jälkeen.
Oikeasti?
Sinusta on tullut viisas 30-vuotiaana.
Yritetään tavata viideltä. -Hei.
Hei. -Hei.
Tule tänne.
Istu alas ja syö kunnolla. -Joo.
Anteeksi, että piti jäädä.
Ei se mitään.
Toivottavasti ei mene kauaa.
Kavya on kai vihainen. -En tiedä.
Lähetin hänet Kochin linnoitukseen.
Hyvä. Hän pitää siitä varmasti.
Mutta minua harmittaa. En hankkinut hienoa lahjaa.
Luojan kiitos Meera pitää viskistä.
Sama hänelle.
Hän miettii, mitä ihmisiä olemme.
Riitelemme lavalla, ja nyt rentoudumme yhdessä.
Eikö se ole hyvä?
Taistellaan töissä, ja sitten vitsaillaan.
Niin kuin koulussa. -Niin.
Sinun kanssasi ei tarvitse epäröidä väittelyä.
Hitto…
Onko tuo kohteliaisuus? -Ehdottomasti.
Olen samaa mieltä. Sinä ja minä… -Niin.
Me kilpailemme aina.
Ei kai. -Totta kai.
Et voi väitellä, jos olet samaa mieltä.
Ei. Tämä kuulostaa ehkä oudolta, mutta…
En tiedä, onko se ikä vai tuleva lapsemme,
mutten usko kilpailevani jatkossa -
tai edes innostuvani työstäni.
Mitä selität? Paskapuhetta. -Ihan oikeasti.
Se ei ole suosittu ajattelutapa, mutta…
Mietin isääni. Hän oli valtion virkamies.
Joo.
Hän painosti aina minua menestymään opinnoissa ja urheilussa.
Minun piti olla paras.
"Muuten sinusta tulee keskiverto kuten minä."
Mitä vikaa siinä on?
Sunnuntaisin kävimme ulkona.
Hän pelasi pingistä kanssani.
Katsoimme elokuvan joka kuukausi.
Lomilla kävimme matkoilla.
Hänellä oli niin paljon aikaa meille.
Koko luokasta -
teillä oli hienoin isä-poika-suhde.
Niin. -Eikö vain?
Jos Forbesilla olisi ollut "Delhin 20 siisteintä isää" -lista,
isäsi olisi ollut sillä.
Ehdottomasti. Joskus tuntuu,
että hänen keskinkertaisuutensa -
teki hänen elämästään tasapainoista.
Hän ei ollut kuukauden työntekijä,
mutta hän oli mahtava vanhempi.
Minäkin haluan päästä sille Forbesin listalle.
Ymmärrätkö? -Miksei? Joo.
En edes mieti tuollaisia.
Ei ole tullut mieleenkään.
Ehkä minulla on kahdenkympin jälkeinen krapula.
Pitäisikö miettiä samaa?
Ne ajatukset tulevat aikanaan.
Hei. -Hei.
Kävelin ohi, ja jotkut tytöt neuvoivat tänne.
Mitä täällä tapahtuu? -Tämä on kirjakerho.
En näe kirjoja.
Tämä on ihmiskirjakerho.
Tuolla puolella istuvat ovat kirjoja.
He jakavat tarinoita elämästään lukijoille.
Tee olosi mukavaksi. -Kiitos.
Tervetuloa Gnana Vrikshaan.
Kuulemme ensimmäistä kirjaamme.
Olen Ammama.
Täytän 74 vuotta ensi vuonna.
Se on melkoinen saavutus,
koska olen yrittänyt päättää elämäni kolmesti.
Tiedätte varmaan Alappuzhan Nehru Trophy -venekilpailun.
Olin yksi soutajista.
Kilpailupäivänä jouduin onnettomuuteen kaupungin ulkopuolella.
Hei, olen Samantha.
Olen somevaikuttaja, ja yritän vieroittautua somesta.
Kun aloitin sen, en ilmoittanut siitä somessa.
Melkoinen saavutus.
Kesti viikon kertoa lapsenlapselleni,
että pidän naisista.
Kun heräsin kolmen päivän kuluttua, näin tämän.
Ei Twitteriä, Instagramia,
Bumblea, Tinderiä eikä ruokatilauksia kahdeksaan kuukauteen.
Sitten lapsenlapseni selitti minulle kaiken.
Hän kertoi, että sillä on nimi.
En menetä mitään mullistavaa.
Oloni on rauhallinen ilman puhelinta.
Mutten tiedä, kuinka kauan jatkan.
Neljän vuoden kuluttua lopulta voitimme.
On hyvä kyseenalaistaa oma perustilansa.
Aina silloin tällöin.
Vai mitä?
Samana päivänä kosin tyttöystävääni.
En voinut polvistua romanttisesti.
Mutta…
Nyt vaihdamme rooleja. Teidän on aika kertoa omat tarinanne.
Ajatelkaa sitä mahdollisuutena olla kirja itse.
Älkää miettikö liikaa. Kertokaa, mitä tulee mieleen.
Haluaisitko aloittaa?
Minäkö? -Kyllä, ole hyvä.
En ole ikinä kokenut mitään yhtä voimakasta, ja tiedän syyn.
Pidän yksinkertaisesta elämästä,
jota voin suunnitella ja hallita.
Haluan tietää, mitä päiviini, viikkoihini ja tehtäviini kuuluu.
Jopa lomaani.
Aivoni toimivat niin.
Jos saan määräajan, toimin paremmin.
Taidan jaaritella.
Ei, se oli hienoa. Kiitos.
Milloin palasit?
Missä olit? -Sori. Puhelin oli äänettömällä.
Anteeksi. Jätin sinut yksin. Mutta voisit vastata.
Olin huolissani. -Anteeksi.
Kävin ihmiskirjastossa. Piti laittaa äänettömälle.
Ihmiskirjastossa?
Ovatko muut kirjastot hirviöille?
Ole hiljaa.
Oletko innoissasi?
Mistä?
Menemme tutkimaan Kochin yöelämää.
Oletko innoissasi?
Oletko? -Hiljaa.
Mikset pompi ilosta? -Lopeta.
Olet huono valehtelija. Olet selvästi väsynyt.
Näkeekö sen? -Näkee.
Olen aivan lopussa.
Sinusta on tullut vanha.
Älä murehdi. Minulla oli mielenkiintoinen päivä.
Oikeasti?
Olin varma, että päivästä tulee kamala,
mutta minulla oli hauskaa.
Onneksi olkoon, muuten. -Mistä?
Syntymäpäiväni meni sinulta ohi kolmatta vuotta putkeen.
Miten onnistut…
Hyvää syntymäpäivää.
Siitä on näin monta päivää, kun muutit Nagpurista Mumbaihin.
Mikset laskenut, kuinka monta päivää sitten tapasimme?
Tämä on sinun päiväsi.
Saat olla ylpeä siitä, millaiseksi kasvoit.
Rakastan sinua.
Siinä on ylimääräinen numero.
En olisi jaksanut aloittaa alusta.
Napsunaa. -Vähän kuin Shabnam.
Kutsutaan sitä Shabnamiksi.
Kiitos.
Shabnamista ja pyöräretkestä.
"Suomessa ei tarvitsisi ajatella niin paljon."
Sanoinko jotain? En mitään.
No?
Tämä on se paikka.
Joo. -Tässäkö nukuit?
Eikö pelottanut?
Ei.
Kun heräsin, mietin vain: "Olen nyt 30."
En miettinyt: "Hitto, olen 30!"
Se oli mukavaa.
Kuulostaa siltä.
Et tainnut ymmärtää.
Ymmärsin kyllä.
Sinulla oli mahtava päivä,
ja se kaikki kulminoitui tässä, tämän puun alla.
En kertonut sinulle oravasta.
Oli yksi kaveri. En näe sitä nyt.
Se ei pelännyt minua.
Ystävällisiä oravia.
Viimeksi näin sellaisia Corbettissa.
Milloin olit siellä?
Kävimme koulusta.
Näimme kaikki eläimet,
paitsi sitä, jonka halusimme nähdä. Tiikeriä.
Niinpä tietenkin. Se oli varmaan eläinkirjastossa.
Jossain vaiheessa minä ja vierustoverini,
en muista nimeä,
menimme kahdestaan vessaan.
Kun tulimme ulos, kaikki olivat poissa. Aloin melkein itkeä.
Hän tarttui käteeni ja pakotti kiipeämään puuhun.
Mitä? -Istuimme ylhäällä puussa.
Istuimme siellä ties kuinka kauan.
Se tuntui ikuisuudelta.
Silloin toivoimme kovasti, ettemme näe tiikeriä.
Ryhmämme löysi meidät,
mutta he olivat nähneet tiikerin.
Olin todella kiitollinen,
että me emme nähneet tiikeriä silloin.
Se kokemus taisi olla minulle arvokkain.
Se oli jännittävämpää -
kuin istua bussissa ja katsoa tiikeriä kaukaa.
Eikö tuo olekin mielenkiintoisempaa?
TED-puheeseesi "Rakastan suunnitella elämääni" verrattuna.
Olisit kertonut tuon tarinan.
Uskon niin oikeasti.
Niinkö? Mutta et suunnitellut tätä päivää,
ja siitä tuli hyvä. Miten voi olla?
Sellaisia päiviä tulee.
Se ei tarkoita, että voin antaa elämän vain tapahtua minulle.
En ole sellainen.
Toivottavasti yksikään syntymäpäiväsi ei mene minulta enää ohi.
Toivon niin.
Mutta vaikka menisi,
pidän omasta seurastani.
Hitto!
Toivottavasti kikhernecurryni ja puttuni ovat hyviä.
Ja että vetskarisi oli kiinni.
Tuo ei ollut hauskaa!
Ei ollenkaan hauskaa.
Mieti, miten istun lavalla jalat levällään ja vetoketjuni on auki.
Helvetin noloa.
Tekstitys: Anne-Maria Rantanen