-Ovo sigurno nije tvoja zasluga? -Nikako.
Teta je sve naučila u stanci za ručak
i snimila video.
Dobro, odabrao sam pjesmu.
-Odabrao si ovu pjesmu? -Želio sam stvoriti pravo ozračje.
I ti osjećaš to, zar ne?
Zasuzile su ti oči.
Tako je draga.
Naša prva fotografija.
Tjedan dana nakon mojeg rođenja.
Imala je samo 24 godine.
Kako me uspjela odgojiti?
A ja si ne mogu srediti život.
-Ne misliš da je nešto čudno? -Što?
Kažeš da je to prva fotka tebe i mame,
snimljena tjedan dana nakon rođenja.
-Gdje je fotka od prvoga dana? -Isti vic, opet?
Da, ali mislim da si posvojena.
Otkud ti kovrčava kosa?
Što ako si zapravo… Sharma?
Ili Saxena?
Desai? Jesi li razmišljala o tome?
Možda nisam Saxena, ali jesam seksi, zar ne?
Baš duhovito. Dođi.
Sretan 30. rođendan, Kavya.
-Ti si ovo spremio? -Da.
-Stvarno? -Ne, dušo.
Teta Mala je spremila puttu,
ali ja sam spremio pečena jaja i kadala curry.
-Baš dobro miriše. -Zar ne? Mljac!
Da smo barem u Bombaju, u našoj novoj kući.
Da slavimo rođendan.
Sad osjećam krivnju.
Ovdje smo zbog panel-diskusije.
Ali…
Osjećam se izgubljeno kad se seljakamo iz jednog u drugi Airbnb.
Postoji rješenje.
Biciklistički obilazak Fort Kochija.
Panel-diskusija će završiti do podneva.
Bit ću ti na usluzi.
Je li „na usluzi“ ili „tvoj sluga“?
-Usluzi. -Ne znam.
Ne želim nikamo ići!
Nije mi dosadno. Bit ću ovdje i čekati te.
Požalit ćeš što nisi posjetila Fort Kochi.
Samo pođi na izlet, dobro?
Bole me leđa. Odspavat ću još malo.
NETFLIXOVA SERIJA
Dobro došli.
-Dobro došli. -Kako ste, ekipa?
-Hej, čovječe! -Baš mi je drago.
-Što ima? -Vidi tko je to!|
Kako si, čovječe?
-Sve je u redu. -Drago mi je.
-I meni.
-Kako si? -Odlično.
Sranje, bio sam u Finskoj prije dva tjedna.
Ne pitam te to. Pitam te za ovo.
Na drugoj si strani. Sad si klijent. Kako se osjećaš?
Nemoj me zvati klijentom. Zvuči mi nekako jeftino.
-Možemo li sjesti? -Pokušaj.
Malo su neudobne, ali mogu proći.
-Možemo li staviti mikrofone? -Da.
Apsolutno.
Hej, što je ovo?
Kliker kojim pratimo broj prisutnih.
-Smijem li ga vidjeti? -Svakako.
Kako se izvlačite iz teške situacije?
Što radite kad vam ne ide?
Uživam u kaosu.
Ne smijete se miriti s postojećim stanjem.
Moj je tim često imao priliku tome svjedočiti.
Dajem im pogrešne informacije, uskraćujem im obavijesti,
sve da ih razdrmam.
Dhruv već odmahuje glavom.
Ako se kao vođa osjećate nespokojno i ranjivo,
mislim da je važno da…
Važno je tim učiniti dijelom procesa.
Nije to njihova briga, Dhruve.
Na kraju krajeva,
vođa mora odrediti viziju, a tim je mora slijediti.
Na početku, da.
No dugoročno gledano, bit će spremni doprinijeti daleko više,
što će osigurati da cjelina bude veća od zbroja pojedinačnih dijelova.
Zar ne?
Sad već ulazimo na teren subjektivnosti.
Ne, gledajte… Uvjeren sam da ovo govoriš samo zato
što si tek na početku svoje liderske karijere.
Razgovarat ćemo za nekoliko mjeseci,
kad bolje upoznaš IMRC.
Svakako.
Hvala vam, dečki. Idemo na sljedeće pitanje.
Naravno.
Trebao bi ih nakratko pozdraviti.
Viđat ćete se samo preko videopoziva.
Svakako.
-Vidimo se u 15 h. -U 15 h?
Da.
Ako imaš nešto planirano, možemo se čuti poslije preko Zooma.
-Izvolite? -Dvije kave. I što još imate?
-Puttu i curry. -Dobro.
-Za pet minuta. -U redu.
-Gdje si, Dhruve? -Hej, Kavu.
Tipovi iz AMEX-a žele se naći sa mnom.
Mogu to riješiti i telefonom,
ali ne bi dobro izgledalo da se ne sastanemo.
Što misliš?
Razumijem.
Dođi nakon sastanka.
Stvarno?
Čovjek nakon 30. godine postane mudar.
-Pokušat ću doći do 17 h. Dobro? -Bok.
-Zdravo. -Zdravo.
Dođi.
Sjedni i pojedi kako treba.
Oprosti što si morao ostati.
Nema problema.
Nadam se da neće dugo trajati.
-Kavya se sigurno ljuti. -Ne znam.
Poslao sam je u Fort Kochi.
To je dobro. Mislim da će uživati.
Ali žao mi je što joj nisam kupio neki lijepi dar.
Srećom da Meera voli viski. Nemam brige.
Dajte i njemu isto.
Sigurno se pita kakvi smo mi to ljudi.
Unutra smo se svađali, a sad se družimo.
Zar to nije dobro?
Borba do krvi na poslu, a onda šale i opuštanje.
Kao nekoć u školi.
A s tobom mi je lako započinjati raspravu.
Je li ovo…
-Kompliment? -Apsolutno, čovječe.
-Slažem se s tobom. Ti i ja… -Tako je.
Uvijek ćemo se nadmetati.
-Ne bih rekao. -Naravno.
Da se složiš, kako bismo se prepirali?
Ne, znam da zvuči čudno, ali…
ne znam je li to zbog 30-ih ili trudnoće,
ali mislim da više neću biti kompetitivan
i tako posvećen poslu.
-O čemu govoriš? Gluposti. -Ozbiljno.
Znam da nije popularno, ali…
Razmišljao sam o ocu. Radio je za državu.
Da.
Odmalena me tjerao da budem izvrstan u školi i sportu.
Uvijek sam morao biti prvi.
„U suprotnom, bit ćeš prosječan kao ja.“
Ali što ne valja s time?
Nedjeljom smo izlazili.
Ujutro smo igrali stolni tenis.
Gledali smo barem jedan film mjesečno.
Često smo išli na izlete.
Imao je toliko vremena za nas.
U cijelom razredu
ti si imao najbolji odnos s ocem.
-Da. -Zar ne?
Da je u to vrijeme postojao Forbesov popis „20 najkul očeva u Delhiju“,
on bi bio na njemu.
Apsolutno. Ponekad imam dojam
da je njegova takozvana prosječnost
ostatku njegova života davala smisao.
Nije bio zaposlenik mjeseca,
ali bio je sjajan roditelj.
Bude li Forbes radio popis, i ja želim biti na njemu.
-Razumiješ? -Zašto ne?
Jebote, uopće ne razmišljam na taj način.
To mi nije palo na pamet.
Možda je to nekakav mamurluk kasnih dvadesetih.
Trebam li i ja tako?
To će doći s vremenom.
-Bok. -Bok.
Prolazila sam pa su me usmjerili ovamo.
-Što se zbiva? -Ovo je knjižni klub.
Ne vidim knjige.
Ovo je ljudski klub.
Oni koji sjede na onoj strani zgrade su knjige.
Dijelit će s čitateljima priče iz svojih života.
-Udobno se smjestite. -Hvala.
Dobro došli u Gnana Vrikshu. Hvala na dolasku.
Govorit ćemo o našoj prvoj knjizi.
Zovem se Ammama.
Dogodine ću navršiti 74 godine.
A to je veliko postignuće,
budući da sam si triput pokušala oduzeti život.
Svi sigurno znate za veslačku utrku Nehru Trophy u Alappuzhi.
Bio sam jedan od veslača.
Na dan natjecanja dogodila mi se nesreća izvan grada.
Bok, ja sam Samantha,
influencerica na odvikavanju od društvenih mreža.
Odvikavanje nisam najavila na društvenim mrežama,
a to nije mala stvar.
Trebalo mi je tjedan dana da kažem unuci
da volim žene.
Kad sam se probudio nakon tri dana, ugledao sam ovo.
Otad nema telefona, Twittera, Instagrama,
Bumblea, Tindera, naručivanja hrane, i tako već osam mjeseci.
A onda mi je unuka sve detaljno objasnila
i rekla da to čak ima i naziv.
Znam da ne propuštam ništa važno.
Posve sam spokojna bez telefona.
Ali ne znam koliko će to trajati.
Nakon četiri godine napokon smo pobijedili.
Ali dobro si je postaviti pitanje: što nam je uporište?
S vremena na vrijeme.
Zar ne?
Istog sam dana zaprosio djevojku.
Nisam mogao romantično kleknuti.
Ali…
Sad ćemo zamijeniti uloge. Vi ćete podijeliti svoje priče.
Shvatite to kao prigodu da i sami budete knjiga.
Podijelite što vam prvo padne na pamet.
Želite li vi početi?
-Ja? -Da. Podijelite priču s nama.
Nikad nisam doživjela nešto toliko veliko, a znam i zašto.
Volim jednostavan život.
Život koji mogu planirali i kontrolirati.
Volim planirati svoje dane i tjedne, svoje obaveze.
Čak i odlaske na odmor.
Tako mi funkcionira mozak.
Bolje funkcioniram ako imam vremenski rok.
Brbljam bez veze.
Ne, bilo je sjajno. Hvala vam.
Otkad si tu?
-Gdje si? -Telefon mi je bio stišan…
Znam da nisam došao, ali javljaj se na telefon.
-Zabrinuo sam se. -Oprosti.
Otišla sam u ljudsku knjižnicu, stišala sam…
Ljudsku knjižnicu?
Znači da su ostale knjižnice za čudovišta?
Začepi.
Dakle, veseliš li se?
Čemu?
Ostajemo večeras istražiti noćni život Kochija.
I, veseliš li se?
-Veseliš li se? -Tiho.
-Skači od veselja. -Dosta.
Tako loše lažeš. Vidi se koliko si umoran.
-Sranje, vidi se? -Da.
Baš sam iscrpljen.
Stariš, Momo.
Ali ne brini se. Ovo je bio zanimljiv dan.
Stvarno?
Mislila sam da će dan biti grozan,
ali zapravo sam se zabavila.
-Čestitam, Momo. -Na čemu?
Uspješno si treću godinu zaredom propustio moj rođendan.
Kako uspijevaš…
Sretan rođendan.
Prije ovoliko si dana otišla iz Nagpura u Bombaj.
Ne bi li trebao brojati dane od našeg upoznavanja?
Ovo je tvoj dan.
Budi sretna i ponosna na osobu kakva si postala.
Volim te.
Da, jedna je znamenka viška.
Da sam morao iznova, bolio bi me prst.
-Prstobolja. -Kao sa Shabnam.
Tako to trebamo zvati. Shabnam.
Hvala ti.
Na Shabnamu i izletu.
„Da smo u Finskoj, ne bismo toliko razmišljali.“
Rekao sam nešto? Ni riječ.
Dakle?
Ovo je to mjesto?
-Da. -Ovdje si spavala?
Bojala si se?
Ne.
Kad sam se probudila, pomislila sam: „Imam 30 godina.“
A ne: „Jebote, imam 30!“
Bilo je lijepo.
Zvuči lijepo.
Nisi uspio, zar ne?
Jesam, ljubavi.
Imala si čudesan dan,
a sve se spojilo ovdje, pod ovim stablom.
Hej, nisam ti rekla za vjevericu.
Pojavila se, ne vidim je sad.
Samo se mene nije bojala.
Tako srdačne vjeverice.
Posljednji sam ih put vidjela u Corbettu.
Corbettu? Kad si bila ondje?
Išla sam sa školom.
Vidjeli smo sve životinje
osim one koju smo željeli vidjeti. Tigra.
Naravno. Otišao je u životinjsku knjižnicu.
Slušaj! U jednom smo trenutku frendica i ja,
ne sjećam joj se imena,
otišle na zahod.
Kad smo se vratile, nikoga nije bilo. Gotovo sam se rasplakala.
Primila me za ruku. Popele smo se na stablo.
-Što? -Popele smo se na stablo i sjele.
Sjedile smo na stablu bogzna koliko dugo.
Cijelu vječnost.
Tada smo se već nadale da nećemo vidjeti tigra.
A onda nas je pronašla naša skupina,
koja je, u međuvremenu, vidjela tigra.
Ali, iskreno, bila sam sretna
što u tom trenutku nisam vidjela tigra.
Mislim da mi je to bilo najdragocjenije iskustvo.
U sebi je nosilo puno više pustolovine
od sjedenja u autobusu i gledanja tigra izdaleka.
Zapravo, nije li ovo zanimljivije?
Za razliku od tvojeg TED predavanja „Volim planirati svoj život“.
Trebala si ispričati ovu priču.
Doista vjerujem u to.
Stvarno? Ali danas nisi ništa planirala,
a ispalo je tako dobro. Kako to?
Ima i takvih dana, Dhruve.
Ali to ne znači da mogu pustiti da mi se život sam događa.
Nisam takva osoba.
Nadam se da ubuduće neću propuštati tvoje rođendane.
I ja se nadam.
Ali i ako budeš,
mislim da volim biti sama.
Sranje!
Nadam se da su moji kadala curry i puttu dobri.
A ja da je rasporak bio zatvoren.
Nije smiješno!
Nije nimalo smiješno.
Zamisli da sjedim na pozornici raširenih nogu i otvorenog rasporka.
Jebeno neugodno.
Prijevod titlova: Vedran Pavlić