- Biztos, hogy nem te csináltad? - Teljesen.
A nagynéném informálódott az ebédszünetben,
és megcsinálta.
De én választottam a dalt.
- Te választottad? - Fontos volt a megfelelő hangulatú zene.
Te is érzed, igaz?
El is sírtad magad.
Olyan édes!
Ez az első közös képünk.
Egy héttel a születésem után készült.
Csak 24 éves volt.
Hogy tudott felnevelni engem?
A saját életem sincs rendben.
- Nincs valami furcsa ezen? - Micsoda?
Azt mondod, ez az első közös képetek,
és egy héttel a születésed után készült.
- Hol van a kép az első napról? - Megint kezded?
Tök komoly, hogy örökbe fogadtak.
Hogyhogy göndör a hajad?
És ha mégis Sharma volt a neved?
Vagy Saxena?
Desai? Nos? Belegondoltál már?
Saxena nem vagyok, de szexi az igen.
Vicces vagy. Gyere ki!
Boldog 30. szülinapot, Kavya Thakur!
- Te csináltad ezeket? - Igen.
- Tényleg? - Nem, szívem.
Mala nénje csinálta a puttut,
de én csináltam a sült tojást és a kadala curryt.
- Finom az illata. - Ugye, milyen jó?
Bárcsak Mumbaiban lennénk, az új házunkban.
Ott ünnepelnénk a szülinapomat.
Bűntudatot ébresztesz.
A megbeszélés miatt vagyunk itt.
De…
összezavarodtam, hogy egyik Airbnb-ből a másikba megyünk.
Van rá egy megoldás.
Kerékpártúra Koccsiba.
A megbeszélésnek 12,00-kor vége lesz.
És a rendelésedre állok.
Vagy rendelkezésedre? Szolgálatodra?
- Rendelkezésedre. - Hm.
Nem akarok menni sehová!
Nem unatkozom. Majd szépen megvárlak.
Kavu, sajnálni fogod, hogy nem láttad Koccsit.
Csak menj el, rendben?
Fáj a hátam. Inkább alszom még.
A NETFLIX SOROZATA
Üdvözlöm, hölgyem! Üdv, uram!
- Üdvözlöm, hölgyem! Üdv, uram! - Helló!
- Üdvözlöm, uram! - Mi újság?
- Helló, haver! - Örvendek.
Hali!
- Szevasz! - Nicsak, ki van itt?
Hogy vagy?
- Jól. - Nagyon örvendek.
- Örülök, hogy látlak. - Én is nagyon.
- Na, hogy vagy? - Remekül.
Basszus! Két hete még Finnországban voltam.
Nem ezt kérdeztem. Erről akarok tudni.
Milyen érzés a másik oldalon lenni? Irodistából ügyfélnek?
Haver, ne hívj ügyfélnek! Olyan sekélyesen hangzik.
- Ideülhetünk? - Nyugodtan.
Egy kicsit kényelmetlen, de nem rossz.
- A mikrofonok élnek? - Igen.
- Bizony. - Oké.
És ez mi?
Számláló. Ezzel számoljuk a résztvevőket.
- Megnézhetem? - Persze.
Hogy old meg egy kellemetlen helyzetet?
Ha rosszul alakulnak a dolgok?
Imádom a káoszt.
Soha nem szabad engedékenynek lenni.
A csapatom néha megszenvedte ezt a dolgot.
Félrevezették őket, eltitkoltam dolgokat,
csak hogy felrázzam őket.
Dhruv máris ingatja a fejét.
Ha vezetőként elfog bennünket a nyugtalanság,
fontosnak tartom, hogy…
Hogy bevonjuk a csapatot a folyamatba.
Ez nem az ő problémájuk, Dhruv.
Mert végül is
a vezetőnek vezetni kell, a csapatnak pedig követni őt.
Az elején, igen.
De hosszú távon a csapat sok mindenben segíthet,
és így lehet biztosítani, hogy az egész működjön, ne csak a részek.
Nem?
Rendben, uraim, ez szubjektív megítélés dolga.
Figyelj ide! Az az érzésem. azért mondod, amit mondasz,
mert még csak kezdő vezető vagy.
Pár hónap múlva visszatérünk erre,
amikor már nagyobb tapasztalatod van a cégnél.
Rendben.
Köszönöm szépen, térjünk át a következő kérdésre.
Hogyne.
Kéne találkozni velük személyesen is.
Később csak videokonferencián lesz rá mód.
Persze, értem.
- Akkor 3,00-kor találkozunk. - 3,00-kor?
Igen.
Ha van valami dolgod, később lehetne Zoomolni.
- Mit parancsolnak? - Két kávét. Mi van még?
- Puttu és curry. - Jól van.
- Öt perc múlva hozom. - Kösz.
- Hol vagy, Dhruv? - Szia, Kavu!
Az AMEX-es fickók személyesen is akarnak velem találkozni.
Persze, telefonon is beszélhetnénk,
de nem venné ki magát jól, ha nem mutatkoznék be.
Nem is tudom, te mit gondolsz?
Megértelek.
Gyere ide utána!
Tényleg?
Milyen bölcs lettél, hogy elmúltál 30.
- Próbálok 5,00 körül odaérni. Oké? - Szia!
- Helló! - Helló!
Gyere ide!
- Egyél rendesen! - Jó.
Sajnálom, hogy maradnod kell.
Semmi gond.
Remélem, gyorsan végzünk.
- Kavya biztos haragszik. - Nem tudom.
Elküldtem őt Koccsiba egy bringatúrára.
Az jó ötlet. Biztos tetszik neki.
De nekem bűntudatom van. Még ajándékot se vettem neki.
Meera szereti a whiskyt. Mindig megvan az ajándék.
Uram, neki is hozzon egyet!
Ki tudja, mit gondol rólunk?
Odabent martuk egymást, itt meg haverkodunk.
De így van ez jól, nem?
Munkahelyen megküzdünk egymással, amúgy meg röhögünk.
- Ahogy a suliban. - Ja.
Veled akármikor szembeszállok.
A francba…
- Ez most bók volt? - Ahogy mondod.
- Persze, egyetértek veled. Te meg én… - Oké.
Mi mindig is rivalizálunk majd.
- Nem hiszem. - Dehogynem.
Ha egyetértesz, akkor hogy vitázol?
Nem is. Fura, hogy ezt mondom, de…
Vagy idősebb lettem, vagy mert jön a gyerek, de…
már nem fogok úgy rivalizálni,
és nem leszek olyan szenvedélyes.
- Mi a fenéről beszélsz? Hülyeség! - De komolyan.
Tudom, hogy ez manapság nem népszerű, de…
eszembe jutott az apám, aki tisztviselő volt.
Igen.
Arra ösztönzött, hogy kiváló legyek a tanulásban, a sportban.
Hogy első legyek.
„Különben középszerű leszel, mint én.”
Most így belegondolva, miért olyan nagy baj?
Vasárnaponként mindig elmentünk valahova,
minden reggel pingpongozott velem.
Havonta egyszer moziba mentünk.
A szünidőben pedig elutaztunk.
Olyan sok ideje volt ránk.
Az egész osztályban
a tiétek volt a legjobb apa-fiú kapcsolat.
- Igen. - Komolyan?
Ha lenne a Forbesnak „Delhi 20 legkirályabb apja” listája,
apád neve rajta lenne.
Ahogy mondod. Néha úgy érzem,
hogy ez az úgynevezett középszerűség
tette kerek egésszé az életét.
Ő sose volt a „hónap dolgozója”,
de nagyszerű apa volt. Kiváló szülő.
Ha lesz egy ilyen Forbes-lista, rajta akarok lenni.
- Érted? - Miért ne?
Basszus, ilyesmi nem is jut eszembe.
Nem gondolok ilyesmire.
A húszas éveiben az ember a másnaposságtól szenved,
ilyesmin gondolkodjak?
Majd te is elmélkedni fogsz ezen.
- Üdvözlöm! - Jó napot!
Itt jöttem el, és valaki mondta, hogy van ez a hely.
- Mi ez? - Ez egy könyvklub.
Nem látok könyveket.
Emberi könyvek klubja,
az ott ülő emberek a könyvek,
akik megosztják életük történetét az olvasókkal.
- Helyezze magát kényelembe! - Köszönöm.
Üdvözöljük a Gnana Vriksha gyűlésen!
Hallgassuk meg az első könyvünket!
Ammama vagyok.
Jövőre 74 éves leszek.
Ami nem kis teljesítmény,
mert háromszor akartam öngyilkos lenni.
Biztosan hallottak már a Nehru evezősversenyről, Alappuzhában.
Én voltam az egyik versenyző.
A verseny idején balesetet szenvedtem az úton.
Üdv, Samantha vagyok,
influenszer, aki leállt a közösségi médiával.
Úgy kezdtem el csinálni, hogy be se jelentettem,
úgyhogy ezért elismerés jár.
Egy hétig tartott, amíg elárultam az unokámnak,
hogy a nőket szeretem.
Három nap múlva erre a látványra ébredtem.
Azóta nincs telefonom, nincs Twitter, nincs Insta,
nincs Bumble, vagy Tinder, nyolc hónapja nem rendeltem kaját.
És akkor az unokám elmagyarázta ezt részletesen,
meg hogy neve is van ennek.
Semmi létfontosságút nem hagytam ki,
teljesen jól vagyok a telefon nélkül.
De nem tudom, meddig bírom.
De négy év után nyertünk.
Néha jó feltenni a kérdést, hogy mi a fontos.
Egyszer egyszer.
Nem igaz?
És még aznap megkértem a barátnőm kezét.
Nem tudtam letérdelni úgy, ahogy illik.
De…
Most szerepet cserélünk. És önök is megoszthatják a történetüket.
Fogják fel úgy, hogy nyitott könyvként viselkednek.
Nem kell gondolkozni, csak mondják, ami az eszükbe jut.
Ott hátul, elkezdené?
- Én? - Igen, csak kezdje el!
Még soha semmi hasonlót nem éltem át, és tudom, hogy miért.
Egyszerű életet élek.
Olyat, amit tervezni lehet és kontrollálni.
Szeretem, ha előre tudom, mi történik velem a héten, milyen feladataim vannak.
A vakációt is megtervezem.
Így működik az agyam.
Ha van határidő, akkor jobban teljesítek.
Csak össze-vissza beszélek.
Nem, remek volt. Köszönjük szépen.
Mióta vagy itt?
- Hol voltál? Úgy aggódtam. - Kikapcsoltam…
Bocs, Kavu, tudom, átvertelek, de vedd fel a telefont!
- Úgy aggódtam. - Bocsánat.
Elmentem az emberi könyvtárba, ahol kikapcsoltam.
Emberi könyvtár?
A többi könyvtár az szörnyeknek való?
Fogd be!
Na, örülsz?
Minek?
Felfedezzük az éjszakai életet Koccsiban.
Most örülsz?
- Igen. - Maradj csendben!
- Ugrálnod kéne örömödben. - Elég!
Olyan rosszul hazudsz. Látni, hogy hullafáradt vagy.
- Basszus! Látni? - Igen.
Halálosan fáradt vagyok.
És öregszel, barátom.
De ne stresszelj, mert remek napom volt.
Tényleg?
Biztos voltam benne, hogy rossz napom lesz,
de végül nagyon klassz volt.
- És gratulálok, Momo! - Mihez?
Hogy harmadik éve sikeresen felejted el a szülinapomat.
Hogy a fenébe…
Boldog szülinapot, Kavu!
Pont ennyi napja hagytad el Nagpurt, és költöztél Mumbaiba.
De nem a megismerkedésünk napjától kéne számolni?
De ez a nap rólad szól.
És büszke lehetsz arra az emberre, akivé lettél.
És szeretlek.
És van egy plusz szám is.
Ha megint meg kéne csinálnom, elzsibbadnék.
- Zsibi-bibi. - Shabnam.
Ez az! Shabnamnak fogjuk hívni.
Köszönöm.
A Shabnamot, meg a bringatúrát.
„Finnországban nem kéne annyit gondolkozni.”
Mondtam valamit? Egy szót se szóltam.
Szóval?
Ez az a hely?
- Igen. - Itt aludtál?
Nem féltél?
Nem.
Valójában felébredtem, és rájöttem: „30 éves vagyok.”
De nem úgy, hogy: „Basszus!”
Jó érzés volt.
Jól hangzik.
Nem érted, mi?
Dehogynem!
Csodás napod volt,
ami itt fejeződött be. A fa alatt.
A mókusról még nem is meséltem.
Itt volt, de most nem látni.
Amikor egyedül voltam, nem félt.
Barátságos mókus.
Corbettben láttam utoljára barátságos mókusokat.
Corbettben? Mikor voltál ott?
Iskolai kiránduláson.
Láttunk egy csomó állatot,
de azt az állatot, amit akartunk, azt nem. A tigrist.
Ja, nyilván elment az állatkönyvtárba.
Képzeld el! A padtársammal,
nem emlékszem a nevére,
elmentünk vécére.
És mire visszajöttünk, elmentek a többiek. Majdnem elsírtam magam.
Megfogta a kezem, és felmásztunk egy fára.
- És? - Felmásztunk egy fára.
Ki tudja, meddig ültünk azon a fán,
de örökkévalóságnak tűnt.
Akkor nagyon reméltük, hogy nem látunk tigrist.
Aztán persze ránk találtak,
és ők láttak tigrist valahol.
De valójában hálás voltam,
hogy akkor én nem láttam tigrist.
Mert egy életre szóló élményben volt részem helyette.
Azt gondolom, sokkal nagyobb kaland volt,
mint ülni egy buszon, és tigriseket nézni messziről.
Ez sokkal érdekesebb, nem?
Érdekesebb, mint a TED előadásod, a „Szeretem megtervezni az életemet.”
Inkább ezt kellett volna elmesélni.
De komolyan hiszek ebben!
Tényleg? De nem is tervezted meg,
és mégis jó napod volt. Hogy lehet ez?
Lesznek ilyen napok, Dhruv.
De ez nem jelenti azt, hogy nem akarok továbbra is irányítani.
Mert nem vagyok ilyen.
Csak remélem, hogy a jövőben nem felejtem el a szülinapodat.
Én is remélem.
De ha így is lesz,
kedvelem a saját társaságomat.
Basszus!
Remélem, hogy a kadala curry meg a puttu még jó.
Remélem, fel volt húzva a slicced.
Nem vicces!
Baromira nem vicces.
Képzeld el, ülök a színpadon, szétterpesztett lábbal, nyitott sliccel.
Baromi kínos.
A feliratot fordította: Hegyi Júlia