-Sikker på at du ikke gjorde dette? -Absolutt.
Hun lærte alt i lunsjen,
og laget videoen.
Men ja, jeg valgte sangen.
-Valgte du denne? -Ja. Jeg ville ha riktig stemning.
Du føler det også, ikke sant?
Du er på gråten.
Hun er så søt.
Det første bildet av oss.
En uke etter at jeg ble født, tror jeg.
Hun var bare 24.
Hvordan klarte hun å oppdra meg?
Jeg har ikke kontroll.
-Synes du ikke det er noe rart der? -Hæ?
Du sier at det er det første bildet av deg og moren din.
Det ble tatt en uke etter fødselen.
-Hvor er det fra den første dagen? -Den samme vitsen igjen?
Jeg tror seriøst at du er adoptert.
Hvorfor har du krøller?
Hva om… du var en Sharma?
Eller en Saxena?
Desai? Har du tenkt på det?
Jeg er kanskje ikke en Saxena, men jeg er sexy.
Veldig morsomt. Kom.
God 30-årsdag, Kavya Thakur.
-Laget du alt dette? -Ja.
-Seriøst? -Nei.
Mala laget puttuen,
men jeg lagde eggesteken og kadalakarrien.
-Det lukter så godt. -Ikke sant? Lukter deilig.
Skulle bare ønske vi var i Bombay. I det nye huset.
Og feiret dagen min.
Jeg får skyldfølelse.
Vi er her på grunn av panelet.
Men
jeg er desorientert av å dra fra den ene Airbnb-en til den andre.
Jeg har en løsning.
En sykkeltur rundt Fort Kochi.
Panelet er over innen 12,00.
Da er jeg til tjeneste.
Er det "tjeneste" eller "tjener"?
-Tjeneste. -Vet ikke.
Jeg vil ikke dra noe sted!
Jeg kjeder meg ikke så mye. Jeg sitter her og venter.
Du vil angre om du ikke ser Fort Kochi.
Bare ta turen.
Jeg har vondt i ryggen. Jeg tror jeg sover mer.
EN NETFLIX-SERIE
Velkommen.
-Velkommen. -Hei.
-Velkommen. -Hva skjer?
-Hei! -Så fint å se deg.
Yo!
-Hva skjer? -Se hvem det er!
Hvordan går det?
-Bare bra. -Fint å se deg.
-Samme her.
-Hvordan går det? -Føles bra.
Jeg var i Finland for to uker siden.
Det er ikke det jeg spør om. Det er dette.
På andre siden av gjerdet. Junior til kunde. Hva føler du?
Ikke kall meg kunde. Det høres billig ut.
-Kan vi sitte på denne? -Du kan prøve.
Litt ukomfortabel, men det går bra.
-Skal vi gi deg mikrofon? -Ja takk.
-Absolutt. -Greit.
Hva er dette?
Det er en klikker til å holde telling på gjestene med.
-Får jeg se den? -Ja da.
Hva gjør du for å slippe en vanskelig situasjon?
Hva gjør du når det ikke går som du vil?
Jeg elsker kaos.
Min filosofi er å aldri hvile på laurbærene.
Teamet mitt har opplevd dette mange ganger.
De har blitt feilinformert, løyet for,
alt for å gjøre det nytt.
Dhruv rister allerede på hodet.
Om du føler deg rastløs og sårbar som leder,
tror jeg det er viktig at du…
Det er viktig at du gjør teamet til en del av prosessen.
Det er ikke deres problem.
Til syvende og sist
må lederen avgjøre visjonen, og teamet må følge.
På begynnelsen, ja.
Men i det lange løp er de villige til å bidra mer,
og dette sikrer at helheten er større enn summen av delene.
Ikke sant?
Vi er på vei inn på subjektivt område.
Nei, hør her. Jeg har på følelsen at du sier det du sier
fordi du nettopp har begynt som leder.
Vi kommer til å diskutere det om noen måneder,
når du har fått sjansen til å utforske IMRC.
Sikkert.
Takk. Jeg tror vi går videre til neste spørsmål.
Ja.
Jeg synes du skal hilse på dem.
Dere sees kanskje bare på videosamtaler.
Ja.
-Vi sees 15,00. -15,00?
Ja.
Om du har planlagt noe, kan vi ta det på Zoom senere.
-Hva vil du ha? -To kaffe. Hva mer har du?
-Puttu og karri. -Greit.
-Klar om fem minutter. -Greit.
-Hvor er du, Dhruv? -Hei, Kavu.
AMEX-folkene vil møte meg personlig.
Vi kan jo snakke på telefon,
men det tar seg dårlig ut om jeg ikke møter dem.
Jeg vet ikke. Hva sier du?
Jeg forstår.
Kom etter møtet.
Mener du det?
Du har blitt klok etter at du ble 30.
-Jeg prøver å komme 17,00. Greit? -Ha det.
-Hei. -Hei.
Kom hit.
-Sett deg og spis skikkelig. -Ja.
Beklager at du måtte bli.
Ikke noe problem.
Håper bare det er slutt snart.
-Kavya er vel sint. -Vet ikke.
Jeg sendte henne på Fort Kochi-sykkelturen.
Bra. Det tror jeg hun vil like.
Men jeg har skyldfølelse. Jeg kunne ikke kjøpe en fin gave.
Heldigvis liker Meera whisky. Nytt merke hvert år.
Samme drink til ham.
Hun må lure på hva slags mennesker vi er.
Vi kjemper som hunder inne, og nå slapper vi av.
Er ikke det rett måte?
Kjemp med nebb og klør på jobb, så slapper du av.
-Som på skolen. -Ja.
Med deg trenger jeg ikke være redd for å yppe.
Dette er…
-Er det en kompliment? -Absolutt.
-Jeg er enig. Du og jeg. -Ja.
Du og jeg vil alltid konkurrere.
-Jeg tror ikke det. -Så klart.
Om du er enig, hvordan kan vi krangle?
Jeg vet at det er rart å si, men jeg…
Vet ikke om det er alderen eller graviditeten, men
jeg tror ikke jeg er så konkurranselysten
eller opptatt av arbeidet.
-Hæ? Pisspreik. -Seriøst.
Det er en upopulær tanke, men
faren min jobbet i det offentlige.
Ja.
Han presset meg til å gjøre det bra på skolen, i idrett.
Til å være best.
"Om du ikke utmerker deg, blir du som meg. Middelmådig."
Nå tenker jeg: "Hva er problemet med det?"
På søndager gikk vi ut.
Spilte bordtennis hver morgen.
Vi så minst én film hver måned.
I ferien dro vi på tur.
Han hadde så mye tid til oss.
Av alle i klassen
var deres far-sønn-forhold det kuleste.
-Ja. -Ikke sant?
Om det fantes Forbes' "Topp 20 kuleste fedre i Delhi" på den tiden,
ville han stått på den.
Absolutt. Noen ganger føler jeg at
den såkalte middelmådigheten
var det som gjorde resten av livet hans kjernesunt.
Han var ikke "Månedens ansatt",
men han var en god far.
Om det kommer en Forbes-liste, vil jeg være på den.
-Ikke sant? -Hvorfor ikke?
Faen. Jeg tenker ikke engang på slikt.
Tanken slo meg ikke engang.
Du kan tenke på det som en rest etter 20-årene.
Burde jeg tenke sånn?
Disse tankene kommer. Bare vent.
-Hei. -Hei.
Jeg gikk bare forbi, og noen jenter sendte meg hit.
-Hva skjer her? -Det er en bokklubb.
Jeg ser ingen bøker.
Det er en menneskebokklubb,
så de som sitter på den siden av bygningen, er bøkene,
og de skal dele historier fra livet sitt med leserne.
Sett deg til rette.
Velkommen til Gnana Vriksha. Takk for at dere kom.
Vi skal høre om vår første bok.
Jeg er Ammama.
Jeg blir 74 neste år.
Det er en bragd,
siden jeg har prøvd å begå selvmord tre ganger.
Dere kjenner sikkert Nehru-båtløpet i Alappuzha.
Jeg var en av roerne.
Den dagen var jeg i en ulykke like utenfor byen.
Hei. Jeg heter Samantha,
og jeg er influenser på rensekur fra sosiale medier.
Jeg begynte uten engang å si det på sosiale medier,
så jeg skal ha ros for det.
Det tok en uke å si det til barnebarnet mitt
at jeg liker kvinner.
Da jeg våknet etter tre dager, så jeg dette.
Ingen telefon, ingen Twitter, ingen Instagram,
ingen Bumble, Tinder, ingen matbestillinger på åtte måneder.
Så forklarte barnebarnet mitt for meg i detalj
at det til og med har et navn.
Jeg mangler ikke noe livsomveltende,
og jeg har fred uten mobilen.
Men jeg vet ikke hvor lenge jeg fortsetter.
Men etter fire år vant vi endelig.
Men jeg tror det er et bra spørsmål. Hva er det grunnleggende for deg?
Av og til.
Ikke sant?
Samme dag fridde jeg til kjæresten min.
Jeg kunne ikke bøye kneet for et romantisk frieri.
Men…
Nå endres rollene. Nå skal dere dele deres historier.
Tenk på det som en mulighet til å være bøkene selv.
Ikke tenk for mye. Bare det som dukker opp.
Vil du begynne?
-Jeg? -Ja! Del noe.
Jeg har aldri opplevd noe så stort, og jeg vet hvorfor.
Jeg liker å leve et enkelt liv.
Et jeg kan planlegge og kontrollere.
Jeg elsker å ha klarhet i dagen min, uka mi, oppgavene mine.
Til og med feriene mine.
Hjernen min er bare sånn.
Om jeg får en tidsfrist, jobber jeg bedre.
Jeg tror jeg bare babler.
Nei, det var flott. Takk.
Når kom du?
-Hvor var du? Jeg var redd. -Mobilen var lydløs.
Jeg vet jeg sviktet, men ta telefonen.
-Jeg var bekymret. -Ja. Unnskyld.
Jeg gikk på et menneskebibliotek. De ba oss sette på lydløs.
Menneskebibliotek?
Så… er andre bibliotek for monster?
Hold kjeft.
Er du spent?
På?
Vi skal utforske nattelivet i Kochi.
Er du spent?
-Er du spent? -Stille.
-Du burde også være glad. -Kutt ut.
Du er en dårlig løgner. Det er tydelig at du er trett.
-Faen. Ser du det? -Ja.
Jeg er utslitt.
Du har blitt gammel.
Men ikke stress. Jeg har hatt en interessant dag.
Har du?
Jeg var sikker på at det ville bli en fæl dag,
men jeg hadde det faktisk gøy.
-Og gratulerer, Momo. -For?
For at du lyktes i å glemme bursdagen min for tredje år på rad.
Hvordan klarer du…
Gratulerer med dagen.
Så mange dager er det siden du flyttet fra Nagpur til Bombay.
Burde det ikke være antall dager siden vi møttes?
I dag handler det om deg.
Og du skal være stolt av personen du har blitt.
Jeg elsker deg.
Det er et ekstra tall der.
Tommelen min var nesten nummen.
-Nummen tommel. -Høres ut som Shabnam.
Faen. Vi burde kalle det Shabnam.
Takk.
For Shabnam og sykkelturen.
"I Finland hadde vi ikke måttet tenke så mye."
Sa jeg noe? Jeg sa ikke et ord.
Nå?
Det er her, ikke sant?
-Ja. -Sov du her?
Var du ikke redd?
Nei.
Da jeg våknet, tenkte jeg "Nå er jeg 30."
Ikke "faen, jeg er 30!"
Det var fint.
Høres fint ut.
Du skjønte det ikke.
Jo.
Du hadde en flott dag,
og den sluttet her. Under dette treet.
Jeg fortalte deg ikke om ekornet i dag.
Jeg ser ham ikke nå.
Han var ikke redd for meg.
Vennlige ekorn.
Sist jeg så så vennlige ekorn, var i Corbett.
Corbett? Når var du der?
Jeg var der på skoletur.
Vi så alle dyrene,
men ikke det eneste vi ville se. Tiger.
Så klart. Han må ha gått på dyrebiblioteket.
Sidemannen min og jeg,
jeg husker ikke navnet,
men vi to gikk på toalettet.
Da vi kom ut, var alle borte. Jeg gråt nesten.
Hun tok hånden min og fikk meg til å klatre opp i et tre.
-Hæ? -Vi klatret opp og satt der.
Vi satt i det treet i Gud vet hvor lenge,
men det føltes som en evighet.
Og da håpet vi at vi ikke ville se en tiger.
Så fant gruppen vår oss,
men da hadde de sett en tiger.
Ærlig talt var jeg bare takknemlig
for at jeg ikke så en tiger da.
Jeg tror den opplevelsen var min mest dyrebare.
Jeg føler at det var et større eventyr
enn bare å sitte på en buss og se på en tiger på avstand.
Er ikke dette mer interessant
enn TED-talen din om at du elsker å planlegge livet?
Du skulle fortalt den historien.
Jeg tror på det.
Å? Men du planla ikke noe i dag,
men det ble så bra. Hvordan?
Slike dager kommer.
Det betyr ikke at jeg bare kan la livet skje med meg.
Jeg tror bare ikke det er meg.
Jeg håper jeg ikke går glipp av flere bursdager nå.
Samme her.
Men selv om du gjør det,
liker jeg mitt eget selskap.
Faen!
Håper det gikk bra med maten.
Håper glidelåsen var igjen.
Ikke morsomt!
I det hele tatt.
Bare tenk: Jeg sitter på scenen med beina spredd, og gylfen er åpen.
Jævlig flaut.
Tekst: Heidi Rabbevåg