Mitä ihmettä?
Ei mitään.
Arvaa, mitä Murli-setä tapasi tuoda Lontoosta?
Mitä? -Suklaata.
Kun Murli-setä palasi Bangkokista,
arvaa, mitä hän toi koko perheelle?
Jääkaappimagneetit. -Ei.
Suklaata.
Mitä yrität sanoa? -No siis.
Hän osti kaikille suklaata, ja se oli siinä.
Kenenkään ei tarvinnut arvuutella, mitä toinen sai.
Koska emme tuo suklaata, olemme parempia kuin koko Vatsin klaani.
Väität Kochin lahjojasi Suomesta ostetuiksi.
Sekin on huijausta. -Paraskin puhuja.
Mitä eilen tapahtui?
10 minuuttia ilmastointia,
ja aamulla täytyi kirjaimellisesti sulattaa pallini.
Tiedän. Jopa minun… -Nännisi vai?
Sanoisitko kovempaa? -Anteeksi.
Hitto! -Hei.
Olisiko tämä hyvä Shenoy-sedälle? Hän on isän paras kaveri töissä.
Voisitko kuvailla häntä hieman?
Hänellä on luomi nenän alla. Se on napin kokoinen.
Ostatko lahjaa vai leikit etsivää?
Hitto!
Katso tätä.
Oikeasti? Kaikki nämäkö?
Kaikkiko? -Kyllä.
Ne ovat kotiimme.
Ostaisimmeko sukulaisillekin?
En halua olla kliseinen!
NETFLIX-SARJA
Tule, Dhruv. Kello on pian puoli kolme.
Minulla on puhelu Mumbain-siirrostani.
Etkö voi siirtää sitä?
Miten voisin? Se vaikuttaisi töykeältä. Hoidan sen.
Kadullako puhut?
Et pysty edes lomailemaan rauhassa.
Täytyy pakottaa sinut antamaan töitä.
Suoraan asiaan. Ei chillausta.
Pyysin sinua lähettämään minut Nagpuriin,
ja nyt sitten takaisin Mumbaihin,
mutta myyntistrategia on vahvuuteni, ja…
Niin on. Haluamme sinut takaisin.
Ei tarvitse suostutella. -Mitä?
Tule vain takaisin.
Sepä mahtavaa.
Onko siinä jokin mutta? -On.
En voi antaa myyntistrategiapaikkaa.
Palkkasin siihen juuri jonkun. Voit saada paikan operaatioista.
Asema on samantasoinen.
Se ei ole yhtä tavoitehakuista kuin myynti.
Ehdotan, että otat paikan.
Parin kuukauden kuluttua voimme keskustella siirrosta myyntiin.
Otatko paikan?
En tiedä, miten selittäisin.
Viimeiset puoli vuotta olen valmistautunut tähän työhön,
ja tein sinulle selväksi, että haluan sen paikan.
Työni ja aikomukseni huomioiden minun pitäisi saada paikka,
eikä missään muussa ole järkeä minulle.
Hyvä on.
Mitä haluat?
Olen kiitollinen sinulle tästä.
Tiedän, että olet kiireinen.
En pitäisi operaatioista.
Haluan kovasti myyntipuolelle.
Entä jos et pääse?
Pyysikö hän eroamaan?
Ei.
Sanoitko sinä, että eroat?
Vihjailin. -Miksi?
Voit aina työskennellä Nagpurissa.
Jatkammeko etäsuhdetta ikuisesti? -Anteeksi. Minun mokani.
En ajatellut.
Olenko liian kova?
Miten niin?
Olen aggressiivinen. -Sinua ei pompotella.
Hän on pomosi, muttet voi olla aina samaa mieltä.
Tämä oli itsevarma veto.
Mutta en ole sellainen. Miksi tein niin?
Kaksi vuotta sitten -
työskentelit kellon ympäri.
Ja nyt keskellä lomaa, jostain satunnaisesta kahvilasta,
jyräät työhaastattelussa.
Kulta, tämä on kasvua.
Oliko tuossa jotain järkeä?
Unohda se.
Olet varma. Se on kasvua.
Valehtelija. Ostetaanko vielä jotain?
Kokonaisia mausteita! Sanket pitää niistä.
Pitää mennä vessaan.
Näetkö heitä? -En.
Hänen piti olla täällä.
Pakko päästä vessaan.
Miten minä… -Etsi heidät.
Olin sanomassa, että takavedet…
Monet ymmärtävät väärin, että vesi virtaa taaksepäin.
Se ei ole… -Miten niin taaksepäin?
En ikinä…
Hei, olen Kavya, Dhruvin tyttöystävä.
Hän meni vessaan ja pyysi…
Hei? -Et ole Sanket.
Etkä sinä ole Mila.
En. Ehkä etsit heitä.
Hei!
Kyllä.
Hei. -Hei!
Tunnistat minut nykyään vain lasien perusteella.
Anteeksi. -Kiva juttu.
Olen pahoillani.
Hei! -Hei.
On helppo erehtyä.
Ruskea mies, valkoinen nainen. Hyvin yleistä.
Unohditko, että olen raskaana? -Hei!
En unohtanut.
Luulin, että olet kidneypapuvaiheessa, et jo pikku kurpitsa mahassa.
Kulta, saamme pikku kurpitsan. -Olen pikku kurpitsan isä.
Vessatauko, pakko mennä.
Oikeasti. Ei piloja.
Pitää pestä kädet. -Mene.
Miten matka on mennyt?
Hienosti! Intia on hieman liian kuuma minulle.
Tai olen liian suomalainen tänne.
Pidän kylmästä, hiihtoretkistä, lumesta, kaikesta sellaisesta.
Ja meillä on keskiyön aurinko, mikä on lumoavinta ikinä.
Dhruv kertoi minulle siitä.
Hän tuli kylään, ja hengailimme kolmestaan.
Se oli kaunista.
Hänellä oli ikävä sinua.
Mietin,
että mitä ääniä keskiyön auringon aikaan kuulee?
Täällä kuulee päivällä lintujen viserryksen.
Yöllä kuulee pöllöt.
Mitä siellä… -Hiljaisuus.
On kuitenkin yö. -Selvä.
Olisi kiva tehdä pidempi Intian-matka.
Haluaisin käydä Aurovillessä. -Käy toki! Se on kaunis.
Oletko käynyt? -Itse asiassa en.
Mutta olen nähnyt kuvia ja kuullut…
Sanks! Milloin viet minut Aurovilleen?
Aurovilleenkö? -Niin.
En koskaan. -Oho!
Miksi haluat mennä sinne nyt?
Miksikö?
Valkoiset vaistosi heräävät, etkä halua lähteä sieltä.
Mitä helvettiä? -Mitä sinä…
Oikeasti. Se on pahaksi pojallemmekin.
Emme mene Aurovilleen. -Miksi ei?
Ilmanlaatukeskustelu alkaa. Kolme, kaksi, yksi…
Ilmanlaatu kaikkialla Intiassa,
oli kyseessä Delhi tai Mumbai, on kamala.
Niin. -Se on liikaa meille.
Mutta eikö meidän pitäisi tehdä asialle jotain?
Olemme rikkaita ja koulutettuja tutkijoita.
Meidän pitäisi ratkaista ongelma.
Liikaa. Elänkö elämääni vai ratkaisenko maailman ongelmia?
Se voi olla kiinnostavaa.
Mitä? -Mitä?
Miksei ratkaisisi maailman ongelmia?
Teen jo tarpeeksi.
Tienaan rahaa ja maksan veroni. Odotan, että ilma on puhdasta.
Siinä kaikki. Kuten kuka tahansa asiakas.
Onko kansalainen sama asia kuin asiakas?
Tietysti, jos miettii rationaalisesti.
Olemme matemaatikkoja, mutta elämä ei ole algoritmeja.
Mutta jos algoritmi toimii, se selittää maailman.
Mikä on ongelma?
Se toimii, mutta parhaita asioita elämässä ei voi selittää rationaalisesti.
Kuten rakkautta.
Rakastuitteko rationaalisesti? -Totta kai!
Älä viitsi. -Vai mitä?
Joo. -Jo ennen sitä -
meitä yhdisti -
tavoitteemme ja elämäntapamme.
Puhuimme paljon. -Mitä tarkoitat?
Meillä oli pitkiä keskusteluja tulevaisuudesta ja miten haluamme elää.
Mieluiten lähellä luontoa. Hiljaista elämää…
Olemme kotona ja juomme teetä ennen auringonlaskua.
Sellaista.
Kyse ei ole vain pienistä, vaan isoistakin asioista.
Milloin menemme naimisiin ja hankimme lapsen.
Jos tekisimme kokeen koulussa,
vastauksemme olisivat identtisiä.
Meidän luultaisiin huijaavan.
Paitsi että istuimme huoneen vastakkaisissa nurkissa.
Hän tykkää sanoa noin.
Anteeksi. -Ei, se on söpöä.
Se on kivasti sanottu.
Mitä tämä on?
Nostat rimaa joka kerta.
Puhu englantia. -Hän ymmärtää.
Minä ymmärrän. -Siitä on aikaa.
Selvä. -Niin.
Sori, minun mokani.
Nyt pistit ajatuksia päähäni.
Nyt me kaksi puhumme vain tästä. Vai mitä?
Ehdottomasti. Ja puhumme siitä täysin rationaalisesti.
Teilläkin on pitkä yhteinen historia.
Asuitte kolme vuotta yhdessä, sitten oli kahden vuoden etäsuhde.
On tosi hyvä, että muutit takaisin.
Voitte antaa toisillenne täyden huomionne.
Puhut kuin avioliittomme rakoilisi,
ja nyt pelastamme sen.
Kaikki tietävät, että muutit takaisin, koska kyllästyit minuun.
Anteeksi. -Senkin sika!
En voinut vastustaa. Anteeksi.
Tilataanko lisää ruokaa?
Tilaa sinä. -Täältä saa mahtavaa kalaa.
Mitä mietit? -En mitään.
Sitä, mitä Mila sanoi.
Olemme päässeet pitkälle.
Muistatko, kuinka pelkäsimme kihlausta?
Olimme kauhuissamme.
Nyt puhumme lapsista.
Se on…
Hullua, vai mitä? -Ei nyt niinkään.
Olemme puhuneet tästä jo.
Mutta vain vitsinä.
Huvin vuoksi.
Emme puhuneet vakavasti.
Mistä haluat puhua?
Avioliitosta, perheestä, lapsista.
Haluammeko tehdä sen kaiken yhdessä?
Milloin haluat puhua siitä?
Milloin vain, Kavya Nagpurista.
Ei kun ihan totta.
Milloin?
Mennään kotiin ja asettaudutaan. Mietitään sitten.
Oikeasti?
Sinun pitää pakata tämä, oikeasti.
Noinko helppoa se oli?
Kyllä.
Etkö tarkistanut terminaalia?
Lentoja lähtee kummastakin terminaalista.
Se ei ole täällä. -Kysytään tuolta.
Sir, auttakaa. -Niin?
Missä terminaali on?
Sano vain "Kavya, sinä mokasit".
Mitä helvettiä?
Haluat sanoa sen. -Haluan sanoa jotain.
Ilman kämmiä emme olisi tässä nyt.
Syytätkö minua? -Antaa olla.
En halua tehdä tätä nyt.
Mennään. -Dhruv.
Mennäänkö?
Tervetuloa Go Airlinesille. -Hei.
Pidä tätä.
Voitko laittaa särkyvää-tarrat?
Totta kai, sir.
Sir, hyvä.
Tässä ovat tarkastuskorttinne. -Kiitos.
Kerro yksi juttu.
Etkö koskaan harkinnut Suomeen jäämistä?
Minäkö? -Niin, sinä.
Ehkä me. -En oikeastaan.
Miten niin? Harkitsitko sinä?
Typeristä syistä, mutta kyllä.
Kerro. Typerät syyt ovat parhaita.
Kerroit tarinoita elämästäsi siellä,
ja nyt kun tapasin Sanketin ja Milan…
Olin vähän kateellinen.
Tuli tunne, että haluan itse sellaisen elämän.
Joo.
On ymmärrettävää tuntea niin.
Jos olisin sinä, olisin kateellisempi.
Tiedän. -Vai mitä?
Mutta halusin palata.
Miksi olit niin varma?
Halusin lämpöä.
Fyysistä, henkistä, kaikenlaista.
Suomi on mahtava maa,
mutta se on hyvin kylmä ja laskelmoiva.
Niinkö? -Joo.
Sanket ja Mila ovat lämpimiä.
Se oli yksi lounas. Olen tuntenut heidät vuoden.
Ihmisillä ei ole aikaa.
Rakennukset ovat kauniita. Tiet ovat puhtaita.
Ilma on puhdasta. Mutta tarvitsen jotain sydäntä lämmittävää.
On tarve sellaiselle.
Mitä oikein mietit?
Kerroit, että Sanketilla ja sinulla oli paljon…
Paljon erimielisyyksiä. -Joo.
Haluan tietää, ettet vain tehnyt äkkinäistä päätöstä,
koska hänen kanssaan ei toiminut.
Vau.
Pidätkö minua pikkumaisena?
En oleta mitään. Minä vain kysyn.
Olen tutkimus- ja kehitystiimin johtaja IMRC:llä.
Se on iso juttu.
Sanket ei liity siihen.
Joskus sellaiset asiat hämärtävät arvostelukykyä.
Minulle kävi niin.
Haluan varmistaa, että harkitset kunnolla.
Kyllä, rouva.
Olen harkinnut asiaa.
Oletko varma, että tämä on oikea päätös sinulle -
ja meille?
Joo.
110-prosenttisesti.
Halusin vain tietää sen.
Tekstitys: Anne-Maria Rantanen