Što je?
Ništa.
Kad se Murli vratio iz Londona, pogodi što je donio.
-Što? -Čokolade.
Kad se Murli vratio iz Bangkoka drugi put,
pogodi što je donio obitelji.
-Magnete za hladnjak. -Ne.
Čokolade.
-Što želiš reći? -Želim reći
da je svima donosio čokolade i riješio se brige.
U obitelji se nije nagađalo što su drugi dobili.
Time što ne darujemo čokoladu, bolji smo od cijelog klana Vatsovih.
A ti ćeš za darove iz Kochija reći da su iz Finske.
-I to je prevara, zar ne? -Prava se javila.
Što se dogodilo sinoć?
Klima je radila deset minuta.
Ustao sam ujutro. Doslovno sam morao odlediti jaja.
-Znam, čak i moje… -Bradavice?
-Reci još glasnije. -Oprosti.
-Ali jebote! -Hej!
Je li ovo dobar dar za Šenoja? Tatinog najboljeg frenda iz ureda.
Možeš li ga malo bolje opisati?
Ispod nosa ima madež veličine dugmeta.
Kupuješ dar ili se igraš detektivke?
Jebote!
Pogledaj ovo.
Stvarno? Sve ovo?
-Sve? -Da.
Kupujemo darove za kuću.
Hoćemo li kupiti nešto i za rodbinu?
Ne, ne želim biti klišej!
NETFLIXOVA SERIJA
ČETVRTA EPIZODA INDEKS KVALITETE ZRAKA
Požuri se, Dhruve. Sad će 14,30.
Imam razgovor sa Sahilom o Bombaju.
Ne možeš odgoditi?
Kako? Djelovalo bi nepristojno. Javit ću se.
Gdje? Na cesti?
Ni na odmoru nisi na miru, zar ne?
Ne kad te tjeram da mi daš posao.
Ravno u glavu. Bez čavrljanja.
Sahile, znam da sam molila da me pošalješ u Nagpur,
a sad se želim vratiti u Mumbai,
ali mislim da sam dobra u prodajnoj strategiji i…
Istina. I da, želimo te natrag.
-Dosta samoreklame. -Što?
Da. Samo se vrati.
To je… sjajno.
-Ali postoji kvaka? -U redu.
Ne možeš raditi na prodajnoj strategiji.
Upravo sam nekoga zaposlio za to. Možeš dobiti Operacije.
Dužnost iste razine.
Nije toliki naglasak na ostvarenju ciljeva.
Predlažem ti da prihvatiš.
A za nekoliko mjeseci možemo razgovarati o premještaju.
U redu… Prihvaćaš?
Ne znam kako bih objasnila, ali…
Već se šest mjeseci pripremam za ovaj posao.
Na vrijeme sam ti jasno rekla da ga želim.
S obzirom na svoj rad i trud, trebala bih ga dobiti.
Nema smisla pristati na nešto drugo.
Dobro.
Dakle, što želiš?
Stvarno sam ti zahvalna.
Znam da si u gužvi.
Ne bih bila sretna u Operacijama.
Želim prodajnu strategiju.
A ako je ne dobiješ?
On je tražio da daš otkaz?
Ne.
Dakle, ti si rekla da ćeš dati otkaz?
-Neizravno. -Ali zašto?
Uvijek možeš raditi u Nagpuru.
-Nastavljamo s vezom na daljinu? -Oprosti. Pogriješio sam.
Nisam razmišljao.
Misliš da sam previše oštra?
Kako to misliš?
-Postala sam vrlo agresivna. -Nisi mlakonja.
Šef ti je, ali ne moraš se slagati sa svim što kaže.
Ovo je bio opak potez, Kavu.
Ali to nisam ja. Zašto sam to učinila?
Do prije dvije godine
doslovno si radila po cijele dane.
A sad si, u nekom kafiću, usred odmora,
odradila razgovor za posao i razvalila.
Ljubavi, to je osobni rast.
Ima li ovo što si rekao uopće smisla?
Pusti to. Zaboravi.
Važno je samopouzdanje. To je razvoj.
Lažove. Idemo. Želiš li još nešto kupiti?
Cjelovite začine. Sanket obožava to sranje.
Sranje, trebam na WC.
-Vidiš li ih? -Ne.
Rekao je da je ovdje.
Stvarno mi je sila.
-Ali kako ću… -Samo ih nađi.
Kako sam rekao, kod stajaćica…
Mnogi ne shvaćaju da voda teče unazad.
-Dobro, nije… -Kako to misliš, unazad?
Nikad neću…
Bok! Ja sam Kavya, Dhruvova cura.
Otišao je na zahod i zamolio me…
-Molim? -Ti nisi Sanket.
A ti onda nisi Mila?
Ne, ali možda su ono ljudi koje tražiš.
Bok!
Da.
-Bok. -Bok!
Prepoznala si me samo po naočalama.
-Žao mi je. -Vrlo lijepo.
Hej, čovječe. Žao mi je.
-Bok! -Hej.
Razumljiva pogreška.
Smeđi frajer, bijela cura. Vrlo često, zar ne?
-Zaboravila si da sam trudna? -Hej!
Nisam zaboravila.
Ali mislila sam da si malo trudna, a ne kao da nosiš bundevicu.
-Dušo, imat ćemo bundevicu. -A ja sam bundevičin tata.
Stanka za zahod. Stvarno.
Zaozbiljno. Bez šale.
-Idem oprati ruke. -Hajde.
Kako je bilo na putu?
Predivno! Indija mi je malo prevruća.
Ili sam previše Finkinja da živim tu.
Volim zimu, skijaške izlete, snijeg i sve to.
A imamo i polarni dan, što je apsolutno fascinantno.
Dhruv mi je govorio o tome.
Da, družili smo se…
Baš je bilo dobro.
Strašno si mu nedostajala.
Pitala sam se…
Što se čuje za vrijeme ponoćnog sunca?
Ovdje se danju čuje ptičji cvrkut.
A noću se čuju sove.
-Što se… -Tišina.
-Ipak je to noć. -Razumijem.
Voljela bih dulje putovati Indijom.
-Rado bih otišla u Auroville. -Moraš! Predivan je.
-Bila si? -Zapravo, nisam.
Ali vidjela sam slike i čula sam…
Sankse! Kad ćeš me odvesti u Auroville?
-Auroville? -Da.
-Nikad. -Hej!
Zašto sada želiš ići u Auroville?
Zašto?
Probudit će ti se bjelački instinkt i nikad nećeš otići.
-Baš si neki! -Što ti je?
Ne, ozbiljno. I loše je za našeg sina.
-Ne idemo u Auroville. -Zašto?
Rasprava o kvaliteti zraka kreće za tri, dva, jedan…
Cijela situacija s kvalitetom zraka u Indiji…
U Delhiju, u Bombaju… Jako je loša. Užas!
-Da. -Neprihvatljivo.
Da, ali trebali bismo nešto učiniti u vezi s tim, zar ne?
Bogati smo, obrazovani i istraživači po zanimanju.
Trebali bismo riješiti taj problem.
Da živim svoj život ili da rješavam svjetske probleme?
Bilo bi zanimljivo.
-Što? -Što?
Što je loše u rješavanju problema?
Samo kažem da već radim dovoljno.
Zarađujem, plaćam porez i očekujem da zrak bude čist.
To je sve. Kao bilo koji drugi korisnik.
Misliš da je isto biti građanin i biti korisnik?
Naravno, razmišljaš li racionalno.
Matematičari smo, ali život nije algoritam.
Dobar je algoritam sjajno objašnjenje kako svijet funkcionira.
U čemu je stvar?
Funkcionira, ali neke od najboljih stvari u životu ne mogu se objasniti racionalno.
Primjerice, ljubav.
-Zaljubili ste se racionalno? -Naravno.
-Pričaš gluposti! -Zar ne?
-Da. -Prije nego što smo se zaljubili,
već smo se zbližili zbog onoga
što želimo od života, kako želimo živjeti…
-Često smo to radili. -Što?
Vodili smo duge razgovore o budućnosti i kakav život želimo.
Volimo biti blizu prirodi. Tihi život…
Čaj kod kuće prije zalaska sunca.
Takve stvari.
Ne samo o malim stvarima, nego i o velikim.
Kad ćemo se vjenčati, imati bebu.
Da smo pisali ispit,
dali bismo identične odgovore, a nastavnica bi
mislila da smo prepisivali.
Ali sjedili bismo na suprotnim stranama učionice.
Obožava to govoriti.
-Neću više. -Baš slatko.
Lijepo rečeno.
Što je ovo, Sanket?
Svaki put dižeš letvicu.
-Govori engleski. -Razumije.
-Razumijem. -Dugo smo zajedno.
-Dobro. -Jako dugo.
Ispričavam se.
Sve je išlo dobro, a sad ste mi dali misliti.
Sad ćemo samo o tome razgovarati, zar ne?
Apsolutno. I to racionalno.
Daleko ste dogurali.
Tri godine zajedničkog života, dvije godine veze na daljinu.
Dobro je što ste opet zajedno.
Sad se posve možete posvetiti jedno drugome.
Govoriš kao da nam se raspada brak
i da ga želimo spasiti.
Svi znaju da si se vratio jer ti je bilo dosta raditi sa mnom.
-Oprosti! -Budalo!
Nisam mogao odoljeti. Oprosti.
Hoćemo li još nešto naručiti?
-Naruči nešto. Ja sam… -Riba im je fantastična!
-O čemu razmišljaš? -Ni o čemu. Samo…
o onome što je Mila rekla
i koliko smo daleko došli.
Sjećaš li se koliko smo se bojali zaruka?
Bili smo izvan sebe.
A sad razgovaramo o klincima.
To je…
-Suludo, zar ne? -Nije baš suludo.
Već smo razgovarali o tome.
Da, ali samo u šali.
Iz zezancije.
Nismo bili ozbiljni.
O čemu točno želiš razgovarati?
O braku, obitelji, djeci…
Želimo li sve to zajedno ostvariti?
Kad želiš razgovarati?
Kad god, Kavyo iz Nagpura.
Mislim, ozbiljno…
Kada?
Idemo kući, smjestimo se, a onda ćemo naći rješenje.
Ozbiljno?
Moraš ovo spakirati, ozbiljno.
Bilo je tako lako?
Da!
Nisi provjerila gdje je terminal?
Jesam, ali Go Airways leti s oba terminala.
-Nije ovdje. -Možemo pitati nekoga.
-Pomognite nam! -Da?
Gdje je ovaj terminal?
Samo reci „Kavya, sjebala si“ i gotovo.
Koji kurac?
-Znam da želiš to reći. -Da, želim reći nešto.
Da nije došlo do zajeba, ne bismo ovo radili.
-Tvrdiš da sam ja kriva? -Jebiga.
Sad ovo ne želim.
-Idemo. -Dhruve.
Idemo li?
-Dobro došli u Go Airlines. -Bok.
Drži.
Možete li staviti natpis „lomljivo“?
Svakako.
Kul.
-Ovo je vaša propusnica. Izlaz 23. -Hvala.
Reci mi nešto…
Nisi ozbiljno razmišljao o životu u Finskoj?
-Ja? -Da, ti.
-Možda mi. -Ne, zapravo nisam.
Zašto? Ti jesi?
Da. Zbog glupih razloga, ali jesam.
Reci mi. Glupi su razlozi najbolji.
Kad si mi pričao sve one priče o svojemu životu ondje,
i sada kad sam upoznala Sanketa i Milu…
Osjetila sam malu ljubomoru.
Poželjela sam živjeti takvim životom.
Da.
Posve je razumljivo da se tako osjećaš.
Na tvojem bih mjestu bio puno ljubomorniji.
-Znam. -Da?
No želio sam se vratiti.
Zašto si bio siguran?
Želio sam malo topline.
Tjelesne, mentalne, svakakve.
Finska je divna zemlja,
ali vrlo je hladna i proračunata.
-Stvarno? -Da.
Ali Sanket i Mila djeluju srdačno.
Bila si na ručku, a ja ih znam godinu dana.
Tamo nitko nema vremena.
Zgrade su predivne. Ceste su besprijekorne.
Zrak je čist, ali trebaš nešto što će ti zagrijati srce.
Trebaš malo toga.
O čemu razmišljaš? Reci mi.
Sjećam se da si mi rekao kako ste Sanket i ti imali puno…
-Često ste se prepirali. -Da.
Samo želim znati da odluku nisi donio naprečac.
Nisi želio raditi pod njim.
Misliš da sam tako sitničav?
Ništa ne pretpostavljam, samo te pitam.
Kavu, vodit ću tim za istraživanje i razvoj u IMRC-u.
To je velika stvar.
Sanket nema nikakve veze s tim.
Znam. Ali ponekad nam takve stvari zamagle prosudbe.
Događa se i meni.
Zato želim znati da si dobro razmislio.
Jesam, gospođo.
Dobro sam promislio.
Siguran si da je ovo prava odluka za tebe?
I za nas?
Jesam.
Sto deset posto.
Dobro. Samo sam to željela znati.
Prijevod titlova: Vedran Pavlić