‫מישהו הלשין עליך, פרל.‬
‫מי? השותף שלך?‬
‫בפעם העשירית, אין לי שום…‬ ‫-שותף.‬
‫אני יודע.‬
‫כבר שיחקתי במשחק הזה.‬
‫תגיד לי, מה עם הבחור השחור מהמלתחה,‬ ‫שאין לנו תמונות שלו?‬
‫לא ראיתי אותו קודם.‬
‫אתה באמת חושב שהוא יבוא להציל אותך?‬
‫דיופ אנוכי. הוא חושב רק על עצמו.‬
‫תראה מה הוא עשה למשפחה שלו.‬ ‫עכשיו תחשוב על עצמך.‬
‫פרל.‬
‫תקשיב, יש לנו צוות שמחפש עכשיו בחנות שלך.‬
‫בטח נמצא משהו.‬
‫מישהו הודיע לנו שאתה עומד לגנוב את הצמיד.‬
‫זה דיופ. הוא בגד בך.‬
‫אני הדרך היחידה שלך לצאת מפה.‬
‫רק תגיד לנו שהוא חי ואיפה הוא מסתתר,‬
‫ותוכל ללכת.‬ ‫-אתה מבטיח?‬
‫כן, אני מבטיח.‬
‫בסדר.‬
‫אני אגיד לך איפה הוא.‬
‫אני מקשיב.‬
‫שדרת פויו.‬
‫-גוש 51.‬
‫גוש 51.‬
‫בבית הקברות פר לשז.‬
‫ואני מציע שתביא איתך לחקירה את חפירה.‬
‫פרדינן, בוא הנה!‬
‫אל תזוזי. אני חוזר.‬
‫כן?‬ ‫-צריך לזרז את העניינים.‬
‫בואו נמכור את הציור. צריך למצוא לו קונה.‬
‫צריך מישהו שיפיץ את השמועה.‬
‫כמה כסף ציור כזה שווה?‬
‫הייתי אומרת שעשרים מיליון.‬ ‫-אז בואו נבקש חמישים.‬
‫ברגע שניפטר מהציור, נהרוג את מריאמה.‬
‫ואז נעוף מפה.‬
‫דיופ ישלם סוף סוף על מה שהוא עשה לי.‬
‫- דיופ -‬
‫סאני.‬
‫סאני, זה אתה?‬
‫תקשיב, אין לי הרבה זמן.‬
‫הם אמרו שהם ימכרו‬ ‫את הציור, ואז יהרגו אותי.‬
‫אסאן, תזדרז.‬
‫קפיטן, לא מצאנו כלום. מצאת משהו?‬
‫לא, שום דבר.‬
‫נו, הוא אמר משהו?‬ ‫-שום דבר.‬
‫דיופ הלשין עליו, והוא מגן עליו.‬ ‫אני לא מבין למה.‬
‫גדירה, תפסיק עם דיופ.‬
‫פרל גנב את הצמיד, בסדר?‬
‫יכול להיות שגם הפנינה אצלו.‬
‫לא, פרל הוא לא המוח, הוא השותף.‬
‫אם המוח כזה חכם,‬
‫אז הוא כבר מזמן לא פה.‬
‫גדירה, אני מדברת איתך.‬
‫שלום, גנימאר.‬
‫הלו?‬
‫- לופן -‬
‫יש לי בעיה.‬
‫אויב חדש.‬
‫תעזור לי לעצור אותו.‬
‫אני צריך אותך.‬
‫"הצעיף האדום", הפעם היחידה‬ ‫שבה לופן וגנימאר עבדו ביחד.‬
‫כדי שנעבוד ביחד, תצטרך לבטוח בי.‬ ‫-אין סיכוי.‬
‫כל הכבוד.‬
‫עבודה טובה. אני רוצה לדעת הכול.‬
‫איך יצאת מארון המתים?‬
‫איך נכנסת אליו בכלל?‬ ‫לא ראיתי כלום בחדר המתים.‬
‫קוסם לא מגלה את סודותיו.‬
‫באמת?‬
‫אחד מהלוחות בארון היה כוזב?‬
‫יפה מאוד.‬
‫בבקשה, קל.‬
‫טוב, תעזור לי לתפוס אותו?‬
‫הבעיות שלך לא מעניינות אותי.‬
‫מה שמעניין אותי זה אתה.‬
‫אבל עכשיו אתה שלי,‬
‫ואני אדאג שתישאר קרוב אליי.‬
‫אני אקבע אם אשאר קרוב אליך.‬
‫אבל קודם אתה חייב לעזור לי.‬
‫אם נצליח, אני אסגיר את עצמי.‬
‫הבעיה היא שבסוף "הצעיף האדום"‬ ‫לופן עובד על גנימאר.‬
‫אני בטוח שזה מה שתעשה.‬ ‫-לא.‬
‫קודם תשמע את התוכנית.‬
‫גדירה, זאת אני. התנתקנו. תפתח לי.‬
‫לא, לא. את לא יכולה להיכנס.‬
‫מה זאת אומרת? תפתח כבר.‬
‫אני לא לבד. אני עם… החברה שלי.‬
‫סליחה?‬
‫אתה עם החברה שלך במשרד?‬ ‫-כן.‬
‫מה אתם עושים שם?‬ ‫-כלום. תחזרי אחר כך.‬
‫טוב. תיהנו.‬
‫תודיע לי כשתרצה לעבוד.‬ ‫-בסדר.‬
‫ביי, סופי.‬
‫ביי. ביי, צ'או.‬
‫תתקשר אליי.‬ ‫-כן.‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-מחזיר לך אותם.‬
‫נראה לך שזה משחק?‬
‫סבבה.‬ ‫-לא סבבה.‬
‫אם תצליח לעצור אותם,‬
‫תקבל ציור של מאנה,‬
‫את הפנינה ואת הצמיד של טארה זאנג.‬
‫זה לא מעניין אותי.‬
‫תחשוב על זה טוב.‬
‫אמא שלי נחטפה.‬
‫הם מאיימים להרוג אותה.‬
‫ומי זה? יש לך מושג?‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫טוב, בסדר.‬
‫בסדר.‬
‫אבל אני רוצה ערבון.‬
‫אני אחתום על הודאה מלאה. אין בעיה.‬
‫שכח מדיו בלתי נראית, הנה הטלפון שלי.‬
‫אפשר?‬ ‫-קדימה.‬
‫היום ה-28 בדצמבר, 2021.‬
‫שמי אסאן דיופ, וביימתי את מותי.‬
‫כפי שלוטנן גדירה‬
‫הסיק בצורה מבריקה.‬
‫אני רוצה להתנצל בפני האנשים שפגעתי בהם.‬
‫האנשים שאני אוהב.‬
‫החברים שלי.‬
‫המשפחה שלי.‬
‫אני מוכן להסגיר את עצמי לידי המשטרה ולקבל‬
‫את ההשלכות של מעשיי.‬
‫מה דעתך?‬
‫מעולה.‬
‫אני בודק בכל זאת. אני מכיר אותך.‬
‫הכול בסדר.‬
‫עכשיו תספר לי מה התוכנית.‬
‫כן, זה לא יותר טוב.‬
‫מה קרה?‬ ‫-זה אסאן.‬
‫להתראות מחר. ביי.‬ ‫-להתראות מחר.‬
‫היי, מה קרה?‬
‫מי עשה לך את זה?‬ ‫-זה כלום.‬
‫ניצחתי אותו בנוקאאוט.‬
‫התאגרפת במכון של קלר?‬
‫לא התאגרפתי, ניצחתי.‬
‫אהה, ניצחת.‬
‫אבל עכשיו אני צריך מקום לישון.‬
‫רק ללילה או שניים.‬ ‫-מה עם ברונו ואנה?‬
‫הקרב היה נגד ברונו.‬
‫אבל… יש לי רק מיטה אחת.‬
‫אז…‬
‫נצטרך לישון ביחד.‬
‫בסדר.‬
‫זאת לא בעיה?‬
‫לא, זה מתאים לי.‬
‫מתאים לך?‬ ‫-כן.‬
‫בסדר.‬
‫אתה רציני?‬ ‫-מה?‬
‫באמת חשבת שנישן ביחד?‬
‫אמרת שיש לך רק מיטה אחת.‬ ‫-מה שתגיד…‬
‫סליחה.‬
‫נו, ו…?‬
‫אני אעזור לך, אם תיתן לי לעזור לך.‬
‫בסדר?‬
‫אהה!‬
‫- אסאן דיופ, מערכה אחרונה -‬
‫מה את עושה?‬ ‫-כלום.‬
‫אז גם לך יש ספקות.‬ ‫-לא, בכלל לא.‬
‫די, אני מכיר אותך.‬ ‫את תמיד עושה פרצוף כזה כשאת משקרת.‬
‫אני? אני לא משקרת אף פעם.‬
‫הנה, הפרצוף הזה.‬
‫טוב, בסדר, יש לי ספק זעיר.‬
‫ידעתי.‬
‫אמרתי שהוא זעיר.‬
‫יש כמה דברים שפשוט לא מסתדרים.‬
‫הרבה דברים לא מסתדרים.‬
‫אני בטוח שנמצא אותו.‬ ‫-כן, מותק.‬
‫אתה עשית מספיק. עכשיו תורי לעזור.‬
‫בתור התחלה, ארנולד דה גרמו.‬
‫מי זה העיתונאי הזה?‬ ‫איך הוא קיבל את המידע הזה?‬
‫מישהו בטח העביר לו אותו.‬ ‫-גם אני חשבתי על זה.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום!‬
‫זה ויקטור, הוא עובד איתי.‬
‫אמרו לך פעם שאתה דומה לגנב ההוא?‬
‫כן, כל הזמן.‬
‫תאמין לי, בתור שוטר, זה מביך.‬
‫נו, מה עם חיי האהבה שלך?‬
‫די רגועים כרגע.‬
‫אז יש לך חברה.‬ ‫-יש לי חברה?‬
‫למה אתה אומר? לא, אין לי חברה.‬
‫מה עם החברה מהעבודה?‬
‫מהעבודה?‬ ‫-כן.‬
‫מי? סופיה? מה איתה?‬
‫מה?‬
‫בוא נעצור פה. סופיה היא ידידה.‬
‫באמת.‬ ‫-אתה מחבב אותה.‬
‫מחבב אותה…‬
‫כולם מחבבים אותה.‬
‫נכון?‬
‫היא יפה, חכמה, משכילה, מתחשבת…‬
‫זה נכון.‬
‫אבל אסור לערבב בין העבודה לחיים הפרטיים.‬
‫זה לא אפשרי עם חברה לעבודה.‬ ‫זאת אומרת, זה אפשרי, אבל זה מסובך.‬
‫לא קל.‬
‫אתה מחבב אותה.‬
‫אני מחבב אותה.‬
‫קלייר, אפשר לעזור לך?‬ ‫-לא.‬
‫יש לי פגישה עם ארנולד דה גרמו.‬
‫- ל'אובז'קטור -‬
‫בבקשה.‬ ‫-תודה.‬
‫יום אחרי שאסאן מת,‬ ‫פרסמת תמונה של הגופה שלו.‬
‫כן, נכון.‬
‫פרסום של תמונה כזאת‬ ‫הוא תמיד עניין קשה ועדין.‬
‫אני רוצה לדעת‬ ‫איך קיבלת את המידע כל כך מהר.‬
‫אני מצטער, אבל לצערי,‬ ‫אותו אדם רק שלח לי אימייל.‬
‫אני לא יודע מה שמו.‬ ‫-אבל פגשת אותו?‬
‫כן.‬
‫בחדר המתים.‬
‫יש פה מישהו שיודע לצייר?‬
‫העיניים שלו לא היו כהות במיוחד.‬ ‫הצבע שלהן היה בהיר.‬
‫אבל זאת הצורה הכללית של הפנים שלו.‬
‫תודה רבה.‬
‫מה? היי, לאן את הולכת?‬
‫חכי, יש לי עוד שאלות.‬
‫יום נפלא לך.‬
‫סליחה.‬
‫- קלייר‬ ‫שינוי קול -‬
‫הלו?‬ ‫-כן, קלייר.‬
‫אני הולכת לכלא.‬
‫סליחה?‬
‫אני צריכה לבקר חבר של אסאן שנמצא במעצר.‬
‫אבל אין לי אומץ.‬
‫אתה רוצה לבוא איתי?‬
‫בבקשה.‬
‫אני יודעת שזה מוזר,‬
‫אבל אני מרגישה שאתה היחיד‬ ‫שאני יכולה לבקש ממנו דבר כזה.‬
‫בבקשה.‬ ‫-לא.‬
‫את זה… אני לא יכול לעשות.‬
‫אני מצטער.‬
‫זה לא מקומי.‬
‫אני מבינה.‬
‫להתקשר יותר מאוחר?‬
‫כן.‬
‫להתראות.‬ ‫-להתראות.‬
‫מה קרה?‬
‫כלום.‬ ‫-הא?‬
‫היי, בלי לחץ.‬
‫נתפוס אותם ונציל את אמא שלך.‬
‫ואז תכניס אותי לכלא.‬
‫זאת העסקה.‬
‫כדי למכור ציור גנוב, הם יצטרכו מתווך.‬
‫בעלים של גלריה, שמכיר את השוק השחור.‬
‫בדיוק.‬
‫אני מכיר מישהו.‬
‫הוא נראה רציני, אבל הוא‬ ‫אחד מהנוכלים הכי גדולים בפריז.‬
‫אתה מדבר על פרדריק לסר?‬ ‫-בדיוק. שמעת עליו?‬
‫כולם שמעו על פרדריק לסר.‬
‫אבל הוא בכלא.‬ ‫-כבר שנה שהוא לא.‬
‫הוא השתחרר על תנאי ופתח גלריה.‬
‫בדיוק פה.‬
‫ואתה חושב שהם ייצרו איתו קשר בנוגע לציור?‬
‫הוא מתמחה בציורים גנובים.‬ ‫בקרוב נדע את התשובה.‬
‫הלו?‬ ‫-הלו, יוסף?‬
‫שלום, פלר. מה נשמע?‬
‫בסדר. יש התקדמות בחקירה של דיופ?‬
‫לא. למה?‬
‫אשתו עברה במשרד ודיברה עם עמית שלי.‬
‫תקשיב, זה סיפור שלי, בסדר?‬
‫אם תגלה משהו, תעדכן אותי.‬
‫זאת הייתה העסקה.‬
‫אל תדאגי. אני אחזור אלייך. אני עסוק.‬
‫אני בודק משהו שיכול להיות גדול.‬
‫מה התוכנית עם לסר? נתחזה לקונים?‬
‫לא, אנחנו לא נראים כמו קונים.‬ ‫-אז כמו מה אנחנו נראים?‬
‫אנחנו נראים כמו שוטרים.‬
‫מה שתגיד.‬
‫מה זה?‬
‫- משטרה -‬
‫רק רגע. לא, אסאן, חכה.‬
‫נעשה הכול כמו שצריך, בסדר?‬
‫התחזות לעובד ציבור‬ ‫היא דבר מסוכן מאוד, בסדר?‬
‫זה מאסר בטוח.‬
‫בוא נפסיק.‬
‫אנחנו רק חצי מתחזים. אתה באמת שוטר, נכון?‬
‫שלום.‬
‫משטרה.‬
‫בבקשה, רבותיי.‬
‫מר סיטנובה נותן בי את מבטחו מזה שנים.‬
‫אני מנהל את האוסף שלו.‬
‫אל תיגע, בבקשה, אדוני. הפריט יקר מאוד.‬ ‫-אני אחזיר אותו.‬
‫לא הבנתי מה קרה. סליחה.‬
‫התכוונתי להחזיר אותו.‬
‫אני מצטער. רק רגע.‬
‫אני אדביק אותו בחזרה. יש לך דבק חזק?‬
‫אני די קפדן. אף אחד לא ישים לב.‬
‫אני יודע שהוא עולה… עשרים…‬
‫25,000 אירו זה קצת יקר להעתק.‬
‫מה? זה פסלון מקורי‬ ‫מהמאה החמישית לפני הספירה.‬
‫לא, לא נראה לי.‬
‫תסתכל, יש פה גומות מיקרוסקופיות.‬
‫אתה רואה אותן?‬
‫אתה רואה?‬ ‫-כן, אבל…‬
‫זה מאפיין של כבשן תעשייתי.‬ ‫לא היו הרבה כאלה באותה תקופה.‬
‫זה לא יכול להיות.‬ ‫-יכול להיות שקראת לי שקרן?‬
‫לא אמרתי…‬ ‫-אתה רואה את הגומות או לא?‬
‫הוא קורא לי שקרן.‬ ‫-לא…‬
‫אתה רואה אותן?‬
‫תסתכל.‬ ‫-לא, לא.‬
‫תקשיב, יש פה הרבה פריטים מזויפים?‬
‫אין בכלל. שום דבר פה לא מזויף…‬ ‫-כן.‬
‫אפשר להחליף מילה?‬
‫בפרטיות.‬
‫תודה.‬
‫מר לסר, אתה נוכל.‬ ‫-איך אתה מעז?‬
‫מצאנו ראיות לכך שחזרת לפשע.‬ ‫-זה לא מקובל עליי.‬
‫יש לך ברירה. או שנעצור אותך עכשיו…‬
‫והפעם יהיה יותר גרוע.‬ ‫-הרבה יותר!‬
‫שופטים שונאים עבריינים מועדים.‬ ‫-בדיוק.‬
‫או שתשתף פעולה.‬
‫אבל איך?‬
‫שב, בבקשה.‬
‫תרגיש כמו בבית.‬
‫אתה מזהה את הציור?‬
‫"שה טורטוני", של מאנה.‬
‫הוא נגנב בבוסטון לפני כשלושים שנה.‬
‫הוא לא נראה מאז.‬ ‫-די לשחק, לסר.‬
‫אתה יודע טוב מאוד שהציור בפריז.‬
‫הוא פה?‬ ‫-כן.‬
‫הוא יימכר בקרוב מאוד.‬ ‫-אני נשבע שלא ידעתי.‬
‫מי שרוצה למכור ציור כזה בטח עבר אצלך.‬
‫פעם זה היה נכון,‬
‫אבל היום, אני מבטיח לך…‬ ‫-טוב, בסדר.‬
‫כמה שנים מקבל עבריין מועד?‬
‫חמש, לפחות.‬
‫נכון. רגע, אתה בטוח שזה לא יותר?‬
‫למען האמת, הוא צודק. זה יכול לגדול בקלות.‬
‫אם הוא לא משתף פעולה‬ ‫או חושב שהוא מעל החוק,‬
‫זה יכול לצאת יותר.‬
‫שבע, שמונה, תשע, עשר שנים.‬ ‫שתים-עשרה, ארבע-עשרה…‬
‫בבקשה.‬ ‫-בסדר, בסדר.‬
‫בסדר.‬
‫אם אדבר איתכם, תגנו עליי?‬
‫כי אני ממש פוחד מהאנשים האלה.‬
‫אנחנו מקשיבים, לסר.‬
‫יכול להיות…‬
‫שביקשו ממני לערוך מכירה פומבית.‬
‫בבקשה.‬
‫אנחנו נמצא לך קונה.‬
‫עוד נחזור אליך.‬
‫נתראה בקרוב, לסר.‬
‫זה היה קשה.‬
‫שיחקת אותה. העברנו אותו לצד שלנו.‬
‫קח, שים את זה עליך.‬
‫למה?‬
‫אני לוקח אותך למקום שתמיד חלמת להגיע אליו.‬
‫אני צריך גם את הטלפון שלך.‬
‫מה? כיסוי ראש, טלפון…‬ ‫לתת לך גם את התג שלי?‬
‫לא, הוא כבר אצלי.‬
‫בבקשה.‬
‫תקשיב.‬
‫אני לוקח אותך למקום‬ ‫שמצריך את כל אמצעי הזהירות.‬
‫אתה תבין למה, גנימאר, פשוט תסמוך עליי.‬
‫בוא.‬
‫את מרגישה?‬ ‫-את הטסטוסטרון?‬
‫לא, את האנרגיה.‬
‫אני אכיר לך את ז'אן-לוק.‬ ‫-אני רואה שכולם פה נלחמים אחד בשני.‬
‫לילדים האלה אין לאן ללכת.‬
‫זה הבית שלהם.‬
‫אתה שומע את עצמך?‬
‫אתה חושב שאבא שלך היה אוהב את זה?‬ ‫-אבא שלו לא פה.‬
‫מי את?‬
‫קלייר.‬
‫היא חברה.‬
‫אז אתה זה שמארגן קרבות כלבים,‬ ‫אבל לילדים אבודים?‬
‫קלייר!‬ ‫-זה לא נכון?‬
‫תן לה לדבר. זה בסדר.‬
‫זה לא מפריע לי. זאת דעתה.‬
‫הבעיה היא שהיא חושבת שאתה ילד.‬
‫אתה ילד, אסאן?‬
‫אנחנו המשפחה שלו. זה לא כלא.‬
‫אם אסאן ירצה ללכת, הוא ילך.‬
‫הוא עושה מה שהוא רוצה.‬
‫הבנת?‬
‫תעשה מה שאתה רוצה, אבל אל תבוא לחפש אותי.‬
‫חברים אמיתיים לא מסובבים לך את הגב.‬
‫תחשוב על זה.‬
‫מה קרה?‬
‫את יודעת.‬
‫פישלתי.‬
‫אתה צריך לשים על זה קרח כדי לטפל בנפיחות.‬
‫לפחות נתנו לך משככי כאבים?‬
‫אל תדאגי.‬
‫שירות החדרים יוצא מהכלל.‬
‫לפחות אתה ממשיך להתבדח.‬
‫בן, אני צריכה להגיד לך משהו.‬
‫הוא יצר איתי קשר.‬
‫מי זה?‬
‫אסאן.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫הוא מת.‬
‫אתה לא חייב להמשיך לשקר.‬
‫אני גם לא מאשימה אותך.‬
‫הוא בא והסביר לי הכול.‬
‫האימייל ששלחת לעיתונאי מ"ל'אובז'קטור".‬
‫הפגישה בחדר המתים.‬ ‫ההלוויה המבוימת. אני יודעת הכול.‬
‫הייתי נגד כל זה.‬
‫אני נשבע.‬
‫אני מצטער.‬
‫הוא אמר לך מה הוא מתכנן לעשות עכשיו?‬
‫מה שאר התוכנית?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אין לי מושג.‬
‫איפה הוא?‬
‫לא ידעת.‬
‫לא.‬
‫אבל עכשיו אני יודעת. תודה, בן.‬
‫תודה.‬
‫אל תזוז.‬
‫ברוך הבא למחט החלולה שלי.‬
‫באמת?‬ ‫-כן, זה הבית שלי.‬
‫לא ייאמן. אתה עשית את כל זה?‬
‫אני מזהה את הכובע הזה.‬ ‫-כן.‬
‫בגללו זרקו אותי מהתיק.‬
‫בוא, עוד לא ראית הכול.‬
‫מגניב ביותר.‬
‫בסדר.‬
‫וואו.‬
‫מרשים.‬
‫יכולת להיות שוטר טוב.‬
‫אני גנב עוד יותר טוב.‬
‫אסאן, אתה יודע שאפשר לעשות את זה לפי הספר.‬
‫נבדוק את האנשים האלה,‬ ‫נגלה מי עשה את זה, ונציל את אמא שלך.‬
‫אמרתי לך, אני לא עובד עם שוטרים.‬
‫אני עובד עם ז'וסטן אוויסטו.‬
‫אספן אמנות גדול. במיוחד אמנות גנובה.‬
‫לא שמעתי עליו בחיים.‬ ‫-בקרוב תכיר אותו.‬
‫החבר'ה שחטפו את אמא שלי‬ ‫מצפים לפגוש אותי מחר.‬
‫אז אני לא אוכל להיות לופן.‬
‫הגיוני.‬
‫לכן אתה תהיה ז'וסטן אוויסטו.‬
‫אתה רציני?‬ ‫-כן.‬
‫טוב, יודע מה? תודה על הביקור, היה כיף.‬
‫אבל אני שוטר. בסדר? אני לא מתחפש.‬
‫אני אתן לך בחירה, בסדר?‬
‫אתה תמצא את הציור,‬ ‫את הצמיד ואת הפנינה השחורה.‬
‫בנוסף, תעזור להציל את אמא שלי.‬
‫או… הנה.‬
‫תתקשר לבלקסם.‬ ‫תגיד לה שתבוא לעצור אותי ברגע זה.‬
‫אמרת שאתה שוטר, גנימאר.‬
‫תעשה את הדבר הנכון.‬
‫טוב, בוא נציל את אמא שלך,‬ ‫ואז תסגיר את עצמך.‬
‫זאת הייתה העסקה.‬
‫הסכמתי רק בגלל אמא שלך.‬
‫תודה בשמה.‬
‫אז מה השלב הבא?‬
‫ניצור את ז'וסטן אוויסטו. בוא.‬
‫אוי, כן.‬
‫נראה טוב.‬
‫נעים מאוד, מר אוויסטו.‬
‫אהבתי.‬
‫צריך עשרים מיליון אירו. איך נעשה את זה?‬
‫כסף הוא אף פעם לא הבעיה, מר אוויסטו.‬
‫הלו, לסר?‬
‫מצאנו בשבילך קונה.‬
‫הוא יהיה במלון דרוואט בשעה עשר בלילה.‬
‫ז'וסטן אוויסטו.‬
‫אז תכירו שם מחר.‬
‫להתראות מחר.‬
‫גנימאר.‬
‫זה קורה.‬
‫עכשיו אסור לנו לפשל.‬
‫אל תדאג. הכול יהיה בסדר.‬
‫זה היה ז'וסטן אוויסטו.‬
‫זיהיתי אותו.‬ ‫-נשמע טוב?‬
‫כן, לא רע.‬
‫שיניתי קצת את הקול שלי.‬
‫בית הקברות נסגר בקרוב.‬
‫תתקדמו ליציאה, בבקשה.‬
‫בית הקברות נסגר, איש צעיר.‬
‫היציאה שם.‬ ‫-טוב.‬
‫תודה.‬
‫גנימאר, אוויסטו מוכן?‬
‫כן.‬
‫אתה לא לחוץ?‬
‫לא, אני בסדר.‬
‫תירגע.‬
‫תזכור, לאוויסטו אין בעיות בחיים.‬
‫הוא עשיר.‬
‫הוא קונה ציור של מאנה.‬
‫לדבר זה קל.‬
‫אני פה.‬
‫ועכשיו בקול של אוויסטו.‬
‫אני פה.‬
‫בהצלחה.‬
‫תרשו לי להציג את ז'וסטן אוויסטו.‬
‫יכול להיות שכבר שמעת עליו.‬
‫לא.‬
‫אני לא מכירה אותו.‬
‫מתוך סקרנות,‬
‫מה הייתי אמורה לשמוע עליך?‬
‫לשמוע עליי?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫הצניעות שלי לא מאפשרת לי לענות, גברתי.‬
‫תעביר את תפוח האדמה החם‬ ‫אל לסר, מר אוויסטו.‬
‫הצניעות שלי לא מאפשרת לי לענות, גברתי.‬
‫אני אתן למר לסר להרחיב יותר.‬
‫טוב…‬
‫מר אוויסטו הוא אספן גדול.‬
‫אנחנו מרבים לעבוד ביחד.‬
‫קניתי כבר הרבה ציורים.‬
‫אין לי בעיות,‬
‫את יודעת.‬
‫אני איש עשיר.‬
‫ואני עומד לקנות ציור של מאנה.‬
‫אם ככה, נעים מאוד.‬
‫גם לי.‬
‫בבקשה.‬
‫אפשר להתחיל, אם אתם מסכימים.‬
‫מר אוויסטו מציע‬ ‫17 מיליון אירו תמורת הציור.‬
‫אני מקווה שאתה צוחק.‬
‫הוא שווה 50 מיליון.‬
‫בשוק הרגיל, כן,‬
‫אבל בשוק השחור זה משהו אחר.‬
‫אתה עובד בשבילו, נכון?‬
‫חשבתי שאפשר לבטוח בך, לסר.‬
‫טוב, תקשיבי.‬
‫בואי לא נבזבז זמן.‬
‫אם את לא מעוניינת יותר, העסקה מבוטלת.‬
‫אני מוכנה לקבל 25 מיליון.‬
‫לצערי, אני לא יכול לשלם יותר מעשרים.‬
‫עשינו עסק.‬
‫אז בבקשה.‬
‫את יכולה לבדוק.‬
‫הכול פה.‬
‫נרים כוסית?‬
‫קדימה, קדימה!‬
‫תמצאו את ז'וסטן אוויסטו!‬
‫אתם, חכו פה. כל השאר, בואו איתי.‬
‫צוות ב', תחפשו בכל הקומה!‬
‫קדימה, קדימה.‬
‫תודה.‬
‫גנימאר, תודה על העזרה,‬
‫אבל אתה לא חלק מהמשך התוכנית.‬
‫היית מצוין.‬
‫הציור, הצמיד…‬
‫אתה יכול אפילו לשמור את התחפושת.‬
‫מגיע לך.‬
‫יצאת ענק.‬
‫רכישה חביבה ביותר.‬
‫משטרה! לא לזוז!‬ ‫-ידיים למעלה!‬
‫מי מכם הוא ז'וסטן אוויסטו?‬ ‫-הוא.‬
‫זה אני, סופיה. זה אני.‬
‫זה אני, יוסף. תני לי להסביר.‬
‫תקשיבי לי. תני לי להסביר.‬ ‫-מה הולך פה?‬
‫ניסיתי למצוא את הציור של מאנה‬ ‫ואת הצמיד של טארה זאנג. בסדר?‬
‫בוא, אנחנו צריכים לדבר.‬
‫גדירה!‬
‫הכול בסדר, הכסף אצלי.‬
‫הייתה לנו בעיה. בעיה גדולה.‬
‫אני בדרך.‬
‫טוב, אני מסכמת.‬
‫אני מוצאת אותך מחופש,‬ ‫בחברת שני פושעים ידועים,‬
‫עם ציור של מאנה וצמיד גנוב.‬
‫מה אני אמורה לחשוב? באמת.‬
‫אמרתי לך את האמת, סופיה.‬
‫הייתה לי דרך להשיג‬ ‫את הציור, אז הלכתי עליה.‬
‫קיוויתי למצוא הכול, כולל הפנינה.‬
‫ומה את עושה פה?‬
‫קיבלתי טיפ.‬
‫הלו?‬
‫בלקסם?‬
‫כן. מי מדבר?‬
‫יש לי מידע בשבילך.‬
‫אספן אמנות גדול, מר ז'וסטן אוויסטו…‬
‫מי?‬ ‫-…מגיע לקנות ציור גנוב של מאנה.‬
‫היום בעשר בלילה במלון דרוואט.‬
‫למה שאאמין לך?‬ ‫-תעשי מה שבא לך.‬
‫מלון דרוואט.‬
‫הלילה בעשר.‬
‫במקומך,‬
‫הייתי בא עם תגבורת.‬
‫ערב טוב, סופיה.‬
‫רגע.‬
‫אל תגידי לי…‬ ‫-חכה. מה אתה עושה?‬
‫עוד לא סיימנו פה.‬ ‫-תקשיבי. את לא מאמינה לי?‬
‫תראי את הסרטון האחרון‬ ‫בטלפון שלי. את תביני.‬
‫קדימה.‬
‫הסרטון האחרון בטלפון…‬ ‫-הסרטון האחרון.‬
‫אני מחבב אותה… מה זאת אומרת?‬
‫בסדר, כן. אני מחבב אותה. היא יפה.‬
‫מה?‬
‫כולם מחבבים אותה. לא יודע.‬
‫היא יפה, חכמה, משכילה…‬
‫שלום.‬ ‫-שלום!‬
‫זה ויקטור, הוא עובד איתי.‬
‫יש לך חברה.‬ ‫-לא.‬
‫אין לי.‬ ‫-והחברה מהעבודה?‬
‫היא יפה, חכמה, משכילה, מתחשבת…‬
‫סליחה.‬
‫כן, קלייר.‬
‫מה קרה?‬ ‫-כלום.‬
‫בלי לחץ.‬
‫זה מחמיא…‬ ‫-זה לא מה שרציתי שתראי, סופיה.‬
‫באמת.‬
‫מה נעשה עכשיו?‬
‫את ואני?‬
‫לא אתה ואני.‬
‫מה נגיד לבוס?‬ ‫-אה.‬
‫נגיד לו שהצלחנו למצוא את הציור הגנוב.‬
‫זאת בעצם האמת.‬
‫בעצם האמת.‬
‫האמת.‬
‫גדירה, אתה מעצבן אותי.‬
‫היי, קלר!‬
‫תכיר את אסאן.‬
‫אמרתי לך לירות!‬
‫קדימה.‬
‫קדימה. יותר חזק!‬
‫ברונו סיפר לי על אמא שלך.‬
‫תוכיח את עצמך. תעשה משהו עם הזעם הזה.‬
‫הפנינה והציור לא חשובים.‬
‫כדי שלא יפרקו את הפרצוף היפה שלך.‬
‫אבל אני מכיר את מנון.‬
‫היא לא תעשה את זה. היא לא תבגוד בי.‬
‫המטרה האמיתית שלי…‬
‫היא לפגוע בך.‬
‫לפגוע בך מאוד.‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬