Raoule? Tady máma. Jsi doma?
Jenom ti chci říct,
že jsem ještě v nemocnici a asi se zdržím.
Má přijít strejda Martin.
Ze stanice tam bude tak za pět minut.
To je všechno, zlato. Zatím ahoj.
- Vyspala ses dobře? - Co to je za věci?
To je můj život.
Jsem kýmkoli.
I když teď nejsem nikdo.
Přišel jsem o přítele i rodinu.
Nemám ani tu perlu.
Aspoň že jsi tu ty. Našel jsem tě.
Mám milion otázek.
Vlastně jenom jednu.
Proč?
Proč jsi tehdy za náma nepřijela?
Když jste odjeli do Francie,
chtěla jsem jenom jedno.
Vydělat dost, abych za vámi mohla přijet.
Skoro jsem si našetřila.
Ještě týden nebo dva
a měla bych na cestu.
Ale šéf byl vydřiduch.
Jednoho dne se rozhodl
nám všem zničehonic snížit výplatu na polovic.
Prosím?
- Chci svoje peníze! - Klid!
Samozřejmě mě vyhodil.
Tak jsem se rozhodla vzít si to, co mi patří.
Nám všem.
Ale chytili mě.
Když jsi mi volal do vězení, styděla jsem se.
Je mi to líto.
Nevěděla jsem, kdy mě pustí.
Odtamtud jsem pro tebe nemohla nic udělat.
Když mě pustili,
nic mi nezbylo.
Stala se ze mě zlodějka.
Opravdová.
Velmi zdatná. Jako ty.
Ale jedno mi věř.
Nebylo dne, kdy bych na tebe nemyslela, Sanni.
Na tebe a tvého otce.
CLAIRE (RAOULOVA MÁMA) ÚPRAVA HLASU
- Claire? - Assane, musíš přijet.
Potřebujeme tě.
- „Assane“? - Vím, že jsi to ty.
Nemáme čas. Přijeď prosím.
Už jedu.
Tak fajn. Raoule?
To nic.
Utíkej.
Já ti říkal, že je naživu.
To nene.
Tudy.
To jsou mi věci.
Ty jo.
Tvoje skrýš?
Moje dutá jehla.
Tady budete v bezpečí.
Ty jo, komplet sbírka!
Hádám, že o tomhle místě ví jenom Ben.
Donedávna jo.
Zdravím.
To je Mariama.
Moje máma.
Moc ráda vás poznávám.
- Raoul? - Jo.
Je tu finále mistrovství světa, Francie se utká s Brazílií.
Já to říkal, ani noha.
Já ti nevím, Kellere.
Nelíbí se mi to. Není to správný. Nic nám neudělali.
No a? Nezájem, mají prachy.
Těch už máme dost!
Tak poslouchej.
Uděláš, co řeknu, nebo se s kámošema kliďte.
Ale nebrečte, až na vás vlítne sociálka.
Francouzi hrají v modrých dresech, bílých šortkách a červených štulpnách.
Tým Brazílie oblékl tradiční žluté dresy.
Ve francouzském tunelu to srší emocemi…
Tak jo.
Zápas začne za pět minut. Připravte se.
Můžu vám nějak pomoct?
Ne, to je dobrý.
- Co to děláte? - Se podívejte.
Tohle tam máte?
Počkejte…
- Jo, mám. - Jasně. A to druhý?
- Ne. - Ten má ale drzost.
Samolepka s falešnou registračkou.
Je kradenej.
- To nechápu. - Dáte mi klíčky?
- Ne. Zavolám majiteli a vyřešíme to. - Chcete ho snad varovat?
- No… - Blbost. Přemýšlejte trochu.
- Ale… - Nebo mu fandíte?
- Komu? - Zlodějům! Fandíte jim?
Nebo policii?
- Policii. - Tak mi dejte ty klíčky.
Hned teď. Musíme zasáhnout. Rychle.
Jasně.
- Honem! - Pardon.
Ty klíčky! Díky. Tohle si nechte.
- Díky. - Díky.
Hopla.
- Promiňte. - No?
Podepíšete se mi aspoň?
- Jasně. François? - Jo.
- Tak se mi to líbí. - Jasně.
- Pero. - Pěkně podle předpisů.
- Poslyšte. - No?
- Odepnul byste mě? - Ano, pardon.
- Jistě. - Šup.
- Omlouvám se. - Pozor, cákne to.
- Jo, trochu to cáká. Hop. - Prima.
- Můžu? - Můžete.
Díky.
THIERRY FLORON: VZOR SLUŠNÉHO POLITIKA
Jasně.
Co děláš?
Nic. Jak se máte?
- Lže, viď? - Jasně že jo.
A vůbec mu to nejde.
No proto.
Ministr vnitra. Může dostat z vězení kohokoli.
- Třeba Bena. - Jo.
Ten chlap je pěkný kvítko.
Když na něj něco vyšťourám, poslechne.
Cože? Chceš krást u ministra?
- Počkejte… - Nebudeme čekat.
S Claire jsme se už rozhodly.
Najdeme Benovi dobrého právníka. A mezitím odjedeme.
- Daleko odsud. - Jo. Najdeš nám skrýš.
To zvládneš, ne?
Není to ideální, ale nejsme ideální rodina.
Aspoň budeme spolu a začneme nový život.
Budeme na útěku, Claire.
Říkej tomu, jak chceš.
Myslím, že už to někdo navrhoval.
Byla jsi proti.
Jo, protože jsi byl naživu.
Ale teď jsi přece mrtvý.
Takže tu nerozhoduješ.
To vidím.
- Nemůžu se ani vyjádřit. - Ne.
Fajn.
Jenom dořeším pár věcí.
Najdeme Benovi právníka
a za dva dny zmizíme. Platí?
Platí.
Máte na něj dobrý vliv.
Poslouchej.
Máš ženu a syna, spoléhají na tebe.
Takže už žádné kradení a převleky.
Slibuješ?
Slibuju, mami.
Plukovník Ali Abdelkerim. Z čadské armády.
Zdravím, plukovníku.
My se známe?
Sloužili jsme spolu v Čadu.
Operace Limousin.
V šedesátém devátém.
Jsem tu na skok a chtěl jsem vás pozdravit.
Nepamatuju se.
Není divu. Bylo mi 13, když jsem vám dělal průvodce.
My v tom věku vypadáme všichni stejně.
Vaše slova.
- Dobře si je pamatuju. - To snad ne!
Ali!
- Malý Ali! - Osobně.
Na toho se pamatuju! Ale krapet nám vyrostl.
Rád tě zase vidím.
- Pojď dál. - Díky, plukovníku.
To mě moc těší.
- Rád vás vidím. - Taky tak.
Něco ti řeknu.
Jsem rád, že už u armády nejsem.
Praví chlapi už vymřeli, Ali. Je to tam samej buzík.
Promiň. Vím, že už se tyhle věci nesměj říkat.
Podle dcery žiju ve středověku.
Přede mnou se nežinýrujte.
Vždycky jste mluvil od plic.
Pravda.
Víte, dal jsem se k armádě, abych byl jako vy.
- Beze srandy? - Vážně.
Nepochopím, že z vás neudělali generála.
Nikdy.
Tak poslouchej, teď se zasměješ.
Ti nahoře se právě probudili!
Dneska mi v Beauvau předají Čestnou legii.
No konečně!
- Bylo načase! - No jo…
Zatracení politikáři!
Pružní jako kočky!
To mě podrž!
Pamatuješ si motto 6. praporu koloniální pěchoty?
Jistě.
- Pružní… - Jako kočky!
Počkej.
Co děláš odpoledne?
- Vlastně nic. - To napravíme.
- Pružní… - Jako kočky!
Běžte, dělejte.
Kapitán Dunga hledí na trávník, který možná Brazílii přinese pátý titul.
Běž.
- Jdeme. - Počkej. Co tamhle?
Nikdo tam není.
- Určitě víš, co děláš? - Jo.
Určitě prošvihneme zápas roku.
Nebo debakl století.
To nevíme.
Třeba už Brazilci vedou 2:0.
Nech toho.
Bingo.
Jejich tým ztratil jiskru, Francouzi je úplně uspali.
Ale to není ten případ. V tom je potíž tohohle týmu.
Musíme být pořád ve střehu.
Dokud výrazně nevedeme, máme pořád problém.
Ano, to máme…
Pohov.
Ali!
- Jak se máš? - Skvěle. A vy?
Taky.
Někoho ti představím.
Ali, to je ministr vnitra. Náš vrchní policajt.
Pane ministře, představuji vám plukovníka Aliho Abdelkerima.
Ten klučina nám moc pomohl, když jsme byli tam u nich.
- Těší mě, pane. - Nápodobně.
Vaše tvář je mi povědomá.
Neznáme se?
Víte, pane ministře,
tváří jako ta moje jsou tisíce.
Všechny bojovaly za Francii.
Všechny prolévaly krev za cizí vlajku.
Ale pozor, nestěžuju si.
Republika se nám bohatě odvděčila.
Mám krásnou medaili.
Ovšem.
Zasloužíte obdiv.
Republika vám děkuje za vaši oběť, pane…
Abdelkerim.
Syn Mariamy a Babakara.
Smekám.
Začneme s ceremoniálem?
Pěkně jsi tomu žvanilovi srazil hřebínek!
Po předávání tě zvu na panáka.
Dva.
Rozkaz.
Pohov.
Tak zatím.
Přejete si?
Kolego,
zapomněl jste na oslovení, jsem podplukovník.
Promiňte, podplukovníku. Ale tady má kancelář pan ministr.
Musíte se vrátit dolů.
Nemehlo! To jste tak neschopná?
- Dolů trefíte sám. - Ano.
Neutírejte to, akorát to rozmažete.
- Co se děje? - Mě klepne.
Co by se dělo? Ta husa mi zničila smoking.
Trochu úcty.
MINISTERSTVO VNITRA DŮVĚRNÉ
Otevřete, pane!
Vloupání do kanceláře ministra. Nikdo nesmí z budovy! Nikdo!
Dělej.
Klidně ty dveře vyrazte, ale chyťte ho!
Bohužel došlo k vloupání.
Všechny prohledáváme. Neopouštějte prosím areál.
- Co se děje, plukovníku? - Nemám ponětí.
Někdo sem vniknul.
Roztáhněte ruce prosím.
- Všichni ukážou tašky. - Že se nestydíte!
- Bojovali jsme v Čadu! - To nic. Jenom plní rozkazy.
Co teď, srábotko? Zatkneš ho kvůli fonendoskopu?
Je to vojenský lékař!
Můj školitel mi ho dal na první misi. Nikdy ho nedám z ruky.
Rozchod.
Pružní…
Jako kočky.
Máš to?
Samozřejmě. Ještě nejsem senila.
Máš ženu a syna, spoléhají na tebe.
Takže už žádné kradení a převleky.
Slibuješ?
Slibuju, mami.
Svou ženu možná obelžeš, ale mámu ne.
Nedáš na nás, viď?
Nemůžeme utéct, mami.
Keller nám nedá pokoj. Mám plán.
Dobře. Ale pomůžu ti.
Co máš v plánu?
Určitě u ministra něco najdeme.
Ale bez pomoci se tam nedostanu.
- Nemehlo! - Pardon.
- Dolů trefíte sám. - Ano.
- Neutírejte to, rozmažete to. Mě klepne. - Co se děje?
- Odlákáš pozornost. - Ta husa mi zničila smoking.
- Trochu úcty. - Pardon.
A vy tu děláte co?
Myslela jsem, že máme roznášet všude.
To určitě ne, vraťte se dolů.
- Dobře. - Prosím, běžte.
A co vy tu stojíte?
- Byl jsem na záchodě. - Běžte dolů.
Já mezitím otevřu sejf. Jenže mě možná při odchodu prohledají.
Strážníku.
Viděla jsem někoho jít do ministrovy pracovny.
Ale toho pána jsem tu nikdy neviděla.
- Běžte dolů. - Ano.
Věci ze sejfu proto vezmeš ty.
Otevřete, pane!
Vrátíš se tam a já uteču chodbami.
Vloupání do kanceláře ministra! Nikdo nesmí z budovy! Nikdo!
Budeš mít dost času, abys došla k sejfu.
Vezmeš, co je třeba, a rychle zmizíš.
Jak poznám, co mám vzít?
Označím to.
Počkej. A mě prohledávat nebudou?
Jednou mi jedna známá řekla velkou pravdu.
Starou ženskou jako já si hned zaškatulkujou jako póvl.
Kdo je neviditelnější než černoch po čtyřicítce?
Černoška.
- Po… - Opatrně, mladý muži.
Po určitém věku.
Zřejmě je to chytrá ženská.
Představíš mi ji?
To už nestihnu.
Ale když to vyjde, bude na nás pyšná.
Pak se sejdeme na dvoře.
Bohužel došlo k vloupání.
Všechny prohledáváme. Neopouštějte prosím areál.
Pružní…
Jako kočky!
A utečeme tunely.
Máš to?
Samozřejmě. Ještě nejsem senila.
Viděl nás. Jdeme.
Honem!
Stát!
Tudy! Utíkají tunely!
V pohodě, mami?
Jo. O mě se neboj. Přidej.
Doprava.
- Kde to jsme? - Elysejský palác.
Při útoku tudy evakuujou prezidenta. Už tam budeme.
Já neumím plavat!
Neboj, myslel jsem na to. Honem.
Rychle! Tudy!
- Honem, utíkají! - Hej!
- Stůjte! - Pohyb!
- Šlápni na to! - Hej! Stát!
Do háje!
To se mi snad zdá! Může si sem nakráčet kdokoli.
Pane ministře, zřejmě utekli tunely.
Do prdele!
JÁ
Všichni ven.
Zmizte!
To vy máte můj telefon?
Bravo, na vrchního policajta skvělá dedukce.
Mezi kontakty máte zajímavé lidi.
Pašeráky, překupníky zbraní, nacionalisty.
U čistého politika zvláštní.
Kolik chcete?
Nejde mi o peníze.
- Dostaňte někoho z vězení. - Děláte si srandu.
Ani náhodou.
Chápu. Nechce se vám.
Pošlu to do novin a uvidíme.
Mějte se.
- Nebudu vás dál rušit. - Počkejte!
Koho chcete dostat ven?
VĚZNICE BOIS D’ARCY
- Dobrý den. - Dobrej.
Zkus pípnout,
a skončíme oba v base.
Můžu tě pustit?
Co ode mě chceš?
Pomoz mi chytit Kellera.
On jediný se o mě staral.
To ho mám zradit?
Jo.
Ty fakt nevíš, co to je loajalita.
Bylo mi 17.
Cos čekala?
Že půjdeme sedět místo něj?
- Zradil jsi rodinu. - Jakou rodinu?
Nutil děcka se prát.
Nutil je krást.
Zabíjet.
Nikdy ti neřekl, co se tehdy doopravdy stalo.
Co jste vzali?
- Tak co? - Nevím!
Zpomal, setřásls ho.
A ty smaragdy? Ty máte kde?
Kde do prdele jsou?
Mně jebne.
Sakra.
Otevři přihrádku.
- Cože? - V přihrádce, dělej!
- Co chceš jako dělat? - Střílej.
- Hrabe ti? - Střílej!
- Bruno! - Tak střílej! Dělej!
- Bruno… - Nechci střílet!
Střílej, nebo tě zabiju, slyšíš?
Tak střílej!
- Dělej! Střílej! - Nenech se zastrašit.
- Bruno, ne! - Střílej!
- Polož to, Bruno!
- Bruno! - Střílej!
Bacha!
V pohodě?
Donutil mě.
Já vím.
Já nechtěl.
- Honem. Fízlové. - Já nechtěl.
Využil našeho mládí.
Dělal, že nás chrání, ale vykořisťoval nás.
To je jeho pravá tvář.
Nemůžeš dál pykat za něj.
Přece nechceš zpátky do vězení.
Tak do toho.
Zavolej mu.
Že se sejdete.
SOUKROMÉ ČÍSLO
- Haló? - To jsem já. Pustili mě.
Tak brzo?
Jak to?
Procedurální chyba.
Musíme střelit tu perlu a zmizet.
Mám kupce.
Večer bude čekat na Vítězným oblouku.
Sejdeme se tam.
Dobře.
Souhlas. Tak večer.
Už se to nese.
Lahodné telecí ragú.
Krása.
Oblíbené jídlo koho?
Určitě Lupina.
Ne.
Táty.
Aha.
Zítra odjíždíme.
Budeme volní.
Konečně.
To není ona.
Kdepak jsi?
Tady.
To je ona.
„Grimaudan, bývalý policejní inspektor. Rychle a diskrétně.“
ČERNÁ PERLA
Jasně.
Do háje.
- Haló? - Sofie? Kontaktoval mě Assane.
- A co říkal? - Bude s perlou na náměstí Étoile.
Jasně. A to ti řekl jen tak.
Ne, ale určitě tam bude.
Poslal mi fotku Vítěznýho oblouku podepsanou Grimaudan.
Tak si Lupin říká kde?
V díle Jak Lupin zase převezl Ganimarda?
- Ne? - Nech toho.
Ne, říká si tak v Černé perle.
Až na to, že jsme dostali info, že ji má nějaký Keller.
Jiný zločinec? To dává smysl. Musíme honem zasáhnout!
- Věř mi. - Zasáhnout do čeho?
Ty ses úplně pomátl.
Chtěla jsi, abych ti řekl, když mě kontaktuje, tak to dělám.
Sofie, prosím věř mi.
Assane tam určitě bude. Musíme zasáhnout.
Dobře. Pojedeme tam.
Ale běda, jak tam nebude.
Sejdeme se tam. Čau.
Nedorazí.
Co tady děláš?
Je po všem. Zradila tě.
- O čem to mluvíš? - O Manon.
Šel jsi po mojí mámě, já přetáhl na svou stranu tvoji lásku.
Určitě si to chceš rozdat přede všema?
Nevíš, jak to dopadne. Ty roky se na tobě podepsaly.
- Co chceš? - Perlu, pak jsme si kvit.
- Na to zapomeň. - Vím, že ji máš.
Dělej, jak myslíš. Dal jsem jim tip. Už jedou.
Už zase?
- Já nechtěl. - Honem, fízlové.
Já nechtěl.
Policie! Ani hnout! Odhoď zbraň!
Polož to, ti říkám!
Zabils policajta? Za to slízneš pěknou pálku.
Pohyb!
Bručel jsem kvůli tobě 25 let.
Zavinil sis to sám.
- Střílel Bruno! - Byli jsme děti. Využil jsi nás!
Rozkrájeli bysme se pro tebe.
Toho policajta nezabil Bruno, ale ty a tvoje chamtivost.
Snažil jsem se vám pomoct. A očekával jenom loajalitu.
Tomu říkáš loajalita?
Měli jsme ti dělat loutky.
Rychle! Jdeme!
Pohyb! Nahoru!
Vůbec ses nezměnil.
Assane Diop, všivej práskač.
Dej mi tu perlu.
Nic na tebe nemají, pustí tě.
Tak co?
Perla, nebo svoboda?
Tak dávej.
Rychle nahoru!
Pohyb! Honem!
- Nahoru! - Pohyb!
- Honem! - Rychle!
Pospěšte si!
Tamhle je další východ.
Hej!
- Policie! Nikdo ani hnout! - To je on!
Jean-Luc Keller.
Zatýkám vás.
Já tu perlu neukradl, to Assane Diop.
Ten je kde?
- Tam vzadu. - Běž.
Zatýkám vás za pokus o vraždu Ferdinanda Marchala. Odveďte ho.
Co je?
Rychleji. Pokračujte.
Pospěšte si.
Je to tady. Teď mě zatkneš.
Nakonec jsi trumfl Ganimarda.
- Ty se zas vyrovnáš Lupinovi. - Možná, ale nejsem on.
Je po všem. Do toho.
Půjdeme.
Assane?
- Kde je ta perla? - Já ji nemám.
Vím, že v Černé perle Lupin obalamutí zločince, aby ji získal.
Udělals totéž s Kellerem.
Gratuluju. Klasiku máš zmáklou.
Cože?
Je tam další východ.
Ukaž.
Promiňte?
Vybouchlo mi rande.
- A sakryš. - Jo.
- Ale té růže by byla škoda. - To jo.
Můžu vám ji dát?
Jasně.
- Hezký večer. - I vám.
Pospěšte si.
Pokračujte ven.
Dámy! Pardon, že vás takhle přepadávám.
Jsem vážně nezdvořák, promiňte.
Chci se zeptat, nedal vám tu růži takovej vysokej sympaťák?
- Jo, dal. - Jo.
Do háje.
Pročpak?
Přišel jsem pozdě na rande. Asi si myslí, že jsem ho vyšplouchl.
A co já s tím můžu dělat?
Když mi dáte tu růži a najdu ho,
třeba to dokážu vyžehlit.
Jasně, klidně. Nate.
- Fakt? - Je vaše.
- Díky. Zachránila jste mě. - Mějte se.
Zlomte vaz!
Hrajem!
Claire? Tady Assane.
Udělal jsem blbost.
To ti nemůžu říct.
Ale měla jsi pravdu, promiň.
Co odjet někam daleko?
Od Kellera, týhle čtvrti, od všeho.
Jela bys se mnou?
Tak co?
Jela bys, nebo ne?
Tak co?
SEJDEME SE NA NÁDRAŽÍ. NEZAPOMEŇ VZÍT ČTYŘI LÍSTKY.
Claire. Lásko.
Odpusť mi.
Zase jsem porušil slib.
Ale tentokrát pro dobrou věc.
Až budeš číst tenhle dopis, budu už na policii.
Až mě zavřou,
už nebudu nikoho zajímat.
A to je dobře.
Lidé musí na Assana Diopa zapomenout.
A ty s Raoulem musíte začít zase normálně žít.
Chvíli mi to trvalo, ale měla jsi od začátku pravdu.
Jako vždy.
Vážně to chceš napravit? Tak běž na policii.
To je jediná možnost.
Měla jsi pravdu. Byla to jediná možnost.
Jak se zbavit Kellera a zajistit, že budete konečně volní.
Já musím přijmout následky.
A zaplatit za škody, co jsem napáchal.
Kde začneme?
Od začátku. Povím ti všechno.
Ale mám tři podmínky.
Já to věděl.
- Poslouchám. - Pusť Benjamina Férela. Za nic nemůže.
Pak mu dej tohle.
To je vše, zlato.
Doufali jsme v jiný konec,
ale jste volní.
A dokud si vás ponesu v srdci, budu i já.
Mám vás moc rád.
Assane.
A ta třetí?
Něco ke čtení.
Diope, něco ti nesu.
Od souseda.
Pane, váš vzkaz byl předán.
POMSTA HRABĚNKY CAGLIOSTROVÉ
„Ta záhada jsi byl ty sám.
Tajemství tvojí duše.
Nastražila jsem ti léčku.
Abych získala tvou důvěru,
začala jsem přijímat tvou lásku.
Uvěřil jsi mi a začal jsi mě skutečně milovat.
Tím jsi ztratil
veškerou ostražitost.“
VOLNĚ INSPIROVÁNO POSTAVOU ARSÈNA LUPINA OD MAURICE LEBLANCA
Překlad titulků: Zdeněk Huml