‫הלו, ראול? זאת אמא. אתה לא בבית?‬
‫טוב, רציתי להגיד שאני עדיין בבית החולים,‬
‫ושאני לא אסיים פה בקרוב.‬
‫דוד מרטין יבוא לבקר.‬
‫הוא כבר יצא מתחנת המשטרה,‬ ‫ויגיע בעוד חמש דקות.‬
‫טוב, חיבוקים.‬
‫נתראה עוד מעט.‬
‫- לופן -‬
‫ישנת טוב?‬
‫מה זה כל זה?‬
‫אלה החיים שלי.‬
‫אני כולם.‬
‫אבל כרגע, אני אף אחד.‬
‫איבדתי חבר ואת המשפחה שלי.‬
‫וגם את הפנינה.‬
‫מזל שאת פה.‬
‫מצאתי אותך.‬
‫יש לי מיליון שאלות.‬
‫בעצם יש לי רק אחת.‬
‫למה?‬
‫למה לא באת איתנו לפני 25 שנה?‬
‫אחרי שעברתם לצרפת…‬
‫חשבתי רק על דבר אחד.‬
‫להרוויח מספיק כדי להצטרף אליך ואל אבא שלך.‬
‫כמעט הצלחתי.‬
‫עוד שבוע או שבועיים,‬
‫והייתי חוסכת מספיק בשביל הכרטיס.‬
‫אבל הבוס שלי היה גנב.‬
‫יום אחד, בלי אזהרה,‬
‫הוא החליט לקצץ לכל העובדים חצי מהשכר.‬
‫סליחה?‬
‫תן לי את הכסף שלי!‬
‫פוטרתי מהעבודה, כמובן.‬
‫אז החלטתי לקחת בחזרה את מה ששייך לי,‬
‫ששייך לנו, לכולנו.‬
‫אבל נעצרתי.‬
‫כשהתקשרת אליי לכלא,‬
‫התביישתי מאוד.‬
‫אני מצטערת.‬
‫לא ידעתי מתי אצא משם.‬
‫שם, במקום ההוא,‬
‫לא יכולתי לעשות בשבילך שום דבר.‬
‫כשיצאתי מהכלא,‬
‫לא היה לי כלום.‬
‫הפכתי לגנבת.‬
‫גנבת אמיתית.‬
‫מהכי טובות שיש. כמוך.‬
‫אבל תאמין לי…‬
‫לא היה יום שבו לא חשבתי עליך, סאני.‬
‫עליך ועל אבא שלך.‬
‫- קלייר אמא של ראול‬ ‫שינוי קול -‬
‫כן, קלייר?‬ ‫-אסאן, אתה חייב להגיע הנה.‬
‫אנחנו צריכים אותך.‬
‫קראת לי אסאן.‬ ‫-תקשיב, אני יודעת שזה אתה.‬
‫בזבזנו מספיק זמן. בוא הנה, בבקשה.‬
‫אני בדרך.‬
‫בסדר. ראול?‬
‫הכול בסדר.‬
‫לך.‬
‫אמרתי לך שהוא בחיים.‬
‫אין מצב.‬
‫בואו מפה.‬
‫לא ייאמן.‬
‫וואו.‬
‫זה המחבוא שלך?‬
‫המחט החלולה שלי.‬
‫נהיה מוגנים פה.‬
‫וואו, יש לך את כל האוסף.‬
‫אני מתארת לי שרק בן מכיר את המקום הזה.‬
‫פעם, הוא היה היחיד.‬
‫שלום.‬
‫תרשו לי להציג את מריאמה.‬
‫אמא שלי.‬
‫אני שמחה מאוד לפגוש אותך.‬
‫ראול?‬ ‫-כן.‬
‫…גמר גביע העולם, צרפת נגד ברזיל…‬
‫אמרתי לכם שלא יהיה אף אחד.‬
‫אני לא יודע, קלר. אני לא יודע.‬
‫באמת, יש לי תחושה רעה. זה לא בסדר.‬
‫מה הם עשו לנו?‬ ‫-אז מה?‬
‫למי אכפת? הם עשירים?‬ ‫-אנחנו לא צריכים עוד כסף.‬
‫תן לי להסביר לך משהו.‬
‫או שתעשה מה שאני אומר לך,‬ ‫או שאתה והחברים שלך יכולים לעוף.‬
‫אל תבואו לבכות לי כשהרווחה תדפוק לכם בדלת.‬
‫…נבחרת צרפת בחולצות כחולות,‬ ‫מכנסיים לבנים וגרביים אדומים.‬
‫נבחרת ברזיל בחולצות הצהובות המסורתיות.‬
‫הרגשות גואים במסדרון של הנבחרת הצרפתית…‬
‫בסדר.‬
‫המשחק מתחיל בעוד חמש דקות. תתכוננו.‬
‫אפשר לעזור, אדוני?‬
‫לא, לא. הכול בסדר.‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-בוא, תראה.‬
‫זה המספר שרשום לך?‬
‫מה רשום לי…?‬
‫כן, הוא רשום.‬ ‫-יופי. והמספר הזה רשום?‬
‫לא, הוא לא רשום.‬ ‫-הבחור הזה חוצפן רציני.‬
‫זאת סתם מדבקה. מספר הרישוי מזויף.‬
‫הוא גנוב.‬
‫לא הבנתי.‬ ‫-אני צריך את המפתח.‬
‫לא, אני אתקשר לבעלים…‬ ‫-אתה רוצה להזהיר אותו על העיקול?‬
‫אה…‬ ‫-זה לא הגיוני! תחשוב קצת.‬
‫אבל…‬ ‫-אולי אתה בצד שלו.‬
‫בצד של מי?‬ ‫-של הגנב. אתה בצד של הגנב?‬
‫או בצד של המשטרה?‬
‫אני בצד של המשטרה.‬ ‫-אז תן לי את המפתח.‬
‫עכשיו. זה מבצע התערבות. מהר.‬
‫כן, כן, בסדר.‬
‫קדימה, המפתחות!‬ ‫-סליחה.‬
‫המפתחות! תודה רבה.‬
‫שמור את זה.‬
‫תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫הופ!‬
‫סליחה, סליחה.‬ ‫-כן?‬
‫אתה יכול לחתום שלקחת אותו?‬
‫בטח. איך קוראים לך? פרנסואה?‬ ‫-כן.‬
‫פרנסואה. אהבתי.‬ ‫-כן.‬
‫העט.‬ ‫-כבוד לנהלים זה חשוב.‬
‫תגיד, פרנסואה.‬ ‫-כן?‬
‫תעזור לי עם הרציף, בבקשה.‬ ‫-כן. סליחה.‬
‫ודאי.‬ ‫-הופ.‬
‫סליחה.‬ ‫-תיזהר שלא יתיז עליך.‬
‫הוא באמת מתיז קצת. הנה.‬ ‫-זהו זה. הכול בסדר?‬
‫אתה יכול לצאת לדרך.‬ ‫-תודה.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫כלום. איך הולך?‬
‫הוא משקר, נכון?‬ ‫-ברור שהוא משקר. והוא גרוע בזה.‬
‫בבקשה.‬
‫שר הפנים. הוא יכול‬ ‫לשחרר מהכלא את מי שהוא רוצה.‬
‫בן, למשל.‬ ‫-למשל.‬
‫הוא מושחת לגמרי.‬
‫אם אמצא דרך ללחוץ עליו, הוא לא יסרב.‬
‫מה?‬
‫אתה הולך לשדוד שר?‬ ‫-חכו…‬
‫אנחנו לא נחכה אפילו רגע.‬
‫קלייר ואני דיברנו, וקיבלנו החלטה.‬
‫נמצא לבן עורך דין טוב,‬ ‫ובינתיים ניסע למקום בטוח.‬
‫רחוק מפריז.‬ ‫-כן. תמצא לנו בית בטוח.‬
‫בטח כבר יש לך, לא?‬
‫זה לא מושלם, אבל אנחנו לא משפחה מושלמת.‬
‫לפחות נהיה ביחד ונוכל לבנות חיים חדשים.‬
‫אנחנו נהיה במנוסה, קלייר.‬
‫תקרא לזה איך שבא לך.‬
‫נדמה לי שהצעה כזאת כבר עלתה.‬
‫התנגדת לה.‬
‫נכון, הייתי נגד, כי היית בחיים.‬
‫עכשיו אתה מת, אני מזכירה לך.‬ ‫אתה לא יכול להחליט.‬
‫את זה כבר הבנתי.‬
‫הדעה שלי לא נחשבת, מה?‬ ‫-לא.‬
‫בסדר.‬
‫תנו לי לסגור כמה פינות.‬
‫נמצא עורך דין בשביל בן,‬ ‫ונעזוב בעוד יומיים. מתאים?‬
‫מתאים.‬
‫את משפיעה עליו לטובה.‬
‫תקשיב לי טוב.‬
‫יש לך אישה וילד שתלויים בך.‬
‫אז די עם השודים ודי עם התחפושות.‬
‫מבטיח?‬
‫מבטיח, אמא.‬
‫קולונל עלי עבדלכרים.‬
‫צבא צ'אד.‬
‫שלום לכבודו, קולונל.‬
‫אני מכיר אותך?‬
‫שירתנו ביחד בצ'אד.‬
‫מבצע "לימוזינה".‬
‫ב-1969.‬
‫עברתי בפריז, וחשבתי להגיד לך שלום.‬
‫אהה… אני לא זוכר אותך.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫הייתי בן 13 כששירתי תחתיך.‬
‫בגיל הזה כולנו‬ ‫נראים אותו דבר, כמו שאמרת אז.‬
‫אני זוכר את זה היטב.‬ ‫-לא…‬
‫עלי!‬
‫עלי הקטן!‬ ‫-בכבודו ובעצמו.‬
‫אוהו, אני זוכר מצוין!‬ ‫מה אתה אומר? עלי הקטן.‬
‫טוב לראות אותך שוב. תיכנס!‬
‫תיכנס.‬ ‫-תודה, קולונל.‬
‫איזה אושר.‬
‫תענוג לראות אותך.‬ ‫-גם לי.‬
‫יודע מה?‬
‫אני שמח שאני כבר לא בצבא.‬
‫לא נשארו יותר‬ ‫גברים אמיתיים, עלי, רק מתרוממים.‬
‫סליחה, אני יודע‬ ‫שכבר אסור להגיד שטויות כאלה.‬
‫הבת שלי אומרת שאני ראקציונר.‬
‫אין לי בעיה עם זה, קולונל.‬ ‫תמיד דיברת מהלב.‬
‫נכון.‬
‫יודע מה? נהייתי חייל כדי להיות כמוך.‬
‫באמת?‬ ‫-חיובי.‬
‫מעולם לא הבנתי למה לא קודמת לדרגת גנרל.‬
‫מעולם.‬
‫טוב, זה באמת מצחיק. יודע מה?‬
‫הפיקוד הבכיר התעורר סוף סוף!‬
‫אני אקבל את אות לגיון הכבוד‬ ‫היום במשרד הפנים.‬
‫סוף סוף!‬
‫הגיע הזמן! פוליטיקאים ארורים!‬
‫גמיש וחתולי.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫אתה זוכר את הסיסמה‬ ‫של חטיבת הרגלים הקולוניאלית ה-6!‬
‫ודאי, קולונל.‬ ‫-אוהו!‬
‫גמיש…‬ ‫-וחתולי!‬
‫חכה רגע.‬
‫מה אתה עושה היום אחרי הצהריים?‬
‫שום דבר חשוב.‬ ‫-אני אדאג לך.‬
‫גמיש…‬ ‫-וחתולי!‬
‫קדימה, לכו.‬
‫…הקפטן, לוטש עיניים‬ ‫באצטדיון שעשוי להעניק לברזיל…‬
‫בוא כבר.‬ ‫-חכה רגע.‬
‫תסתכל, אין אף אחד.‬
‫אתה בטוח בקשר לזה?‬ ‫-בטוח לגמרי.‬
‫אני בטוח לגמרי‬ ‫שאנחנו מפסידים את משחק השנה.‬
‫או את השפלת המאה.‬
‫אי אפשר לדעת.‬
‫יכול להיות שכבר 2-0 לברזיל.‬
‫אל תדבר ככה.‬
‫בינגו.‬
‫הניצוץ שלהם נעלם,‬ ‫והצרפתים פשוט השכיבו אותם לישון.‬
‫לא, זה לא העניין.‬ ‫זאת הבעיה של הנבחרת הזאת.‬
‫הם תמיד… תמיד זהירים.‬
‫כל עוד אנחנו לא שמים לב‬ ‫להבדל, אנחנו בבעיה.‬
‫כן, כל הזמן מתקשים…‬
‫עמוד נוח, בן.‬
‫עלי!‬
‫מה שלומך, בן?‬ ‫-טוב מאוד. מה שלומך?‬
‫בסדר.‬
‫בוא, אני רוצה להכיר לך מישהו.‬
‫אהה…‬
‫עלי, תרשה לי להציג את שר הפנים,‬ ‫השוטר הראשי של צרפת.‬
‫אדוני השר, תרשה לי‬ ‫להציג בפניך את קולונל עלי עבדלכרים.‬
‫הוא ילד טוב שעזר לנו מאוד כשהיינו שם.‬
‫נעים מאוד, אדוני השר.‬ ‫-נעים מאוד.‬
‫אתה מזכיר לי מישהו.‬
‫אנחנו מכירים?‬
‫אתה יודע, אדוני השר,‬
‫יש אלפי פרצופים כמו שלי.‬
‫זה פרצוף של מישהו שנלחם למען צרפת.‬
‫של מישהו שאיבד דם בשביל דגל שאינו שלו.‬
‫שים לב, אני לא מתלונן.‬
‫הרפובליקה הפגינה הכרת תודה.‬
‫קיבלתי מדליה יפה מאוד.‬
‫ודאי.‬
‫מעורר הערצה.‬
‫הרפובליקה מודה לך על ההקרבה, מר…‬
‫עבדלכרים.‬
‫בנם של מריאמה ובבקאר.‬
‫מעורר הערצה.‬
‫אולי נתחיל את הטקס?‬
‫איך העמדת את הפוליטיקאי הנחות הזה במקום!‬
‫אני אקנה לך משקה אחרי שאקבל את המדליה.‬
‫שניים.‬
‫חיובי.‬
‫עמוד נוח.‬
‫נתראה עוד מעט.‬
‫אפשר לעזור, אדוני?‬
‫בן,‬
‫אל תקרא לי "אדוני".‬
‫"לוטנן-קולונל".‬ ‫-סליחה, לוטנן-קולונל,‬
‫אבל זאת לשכת השר. אני מבקש שתחזור למטה.‬
‫מטומטמת! איך את כל כך מגושמת?‬
‫אני אתן לך לרדת לבד.‬ ‫-חיובי.‬
‫אל תיגעי בי! אל תנגבי, את מורחת את זה.‬
‫מה קורה פה?‬ ‫-לא ייאמן.‬
‫מה שקורה זה שהטוקסידו שלי‬ ‫נהרס בגלל המטומטמת הזאת!‬
‫- משרד הפנים‬ ‫מסווג -‬
‫פתח, אדוני!‬
‫יש פורץ בלשכת השר.‬ ‫אף אחד לא יוצא מבניין המשרד!‬
‫אף אחד!‬
‫קדימה, קדימה.‬
‫תפרצו את הדלת אם צריך. תתפסו אותו!‬
‫הייתה פריצה למשרד. נבדוק את כולם.‬
‫אנו מבקשים שתישארו בשטח המשרד.‬
‫מה קורה פה, קולונל?‬ ‫-אין לי שמץ של מושג.‬
‫פריצה.‬
‫ידיים לצדדים, אדוני.‬
‫כולם לפתוח את התיקים.‬
‫אין לך בושה?‬
‫שירתנו ביחד בצ'אד!‬
‫תן לו. הוא רק ממלא פקודות.‬
‫תגיד לי, פקידון,‬
‫אתה מתכוון לעצור אותו בגלל סטטוסקופ?‬
‫הוא קצין רפואה!‬
‫מתנה מהמדריך במשימה הראשונה שלי.‬
‫מאז, הוא תמיד איתי.‬
‫בסדר, משוחרר.‬
‫גמיש…‬
‫וחתולי.‬
‫לקחת אותו?‬
‫ברור שלקחתי. אני לא סנילית.‬
‫יש לך אישה וילד שתלויים בך.‬
‫אז די עם השודים ודי עם התחפושות.‬
‫מבטיח?‬
‫מבטיח, אמא.‬
‫אתה יכול לשקר לאשתך, אבל לא לאמא שלך.‬
‫אתה הולך לעשות מה שתכננת, נכון?‬
‫אי אפשר לברוח, אמא.‬
‫קלר לא יוותר לנו.‬
‫יש לי תוכנית.‬
‫בסדר.‬
‫אז תן לי לעזור לך.‬
‫מה התוכנית?‬
‫אני בטוח שאפשר למצוא משהו אצל השר.‬
‫אבל אני צריך דרך להיכנס ללשכה שלו.‬
‫איך את כל כך מגושמת?‬
‫אני אתן לך לרדת לבד.‬ ‫-חיובי.‬
‫אל תיגעי בי! אל תנגבי, את מורחת את זה.‬
‫לא ייאמן.‬
‫תיצרי הסחת דעת.‬ ‫-מה שקורה זה שהטוקסידו שלי נהרס!‬
‫מה עם קצת כבוד?‬ ‫-כן, בטח.‬
‫מה את עושה פה, גברתי?‬
‫חשבתי שצריך להגיש לכולם.‬
‫לא לכולם. רדי למטה, בבקשה.‬
‫בסדר.‬ ‫-כן. קדימה, לכי.‬
‫ואתה, למה אתה פה?‬ ‫-הייתי בשירותים.‬
‫ב… רד למטה, אדוני!‬
‫בינתיים, אני אפתח את הכספת.‬
‫הבעיה היא שיכול להיות שיחפשו עליי ביציאה.‬
‫היי, בוס.‬
‫ראיתי מישהו נכנס ללשכת השר.‬
‫אבל זה לא מישהו שאנחנו מכירים מפה.‬
‫רדי למטה.‬ ‫-בסדר.‬
‫אז את תרוקני את הכספת.‬
‫פתח, אדוני!‬
‫לשם כך, תיכנסי ללשכה‬ ‫בזמן שאני אברח דרך המסדרונות.‬
‫יש פורץ בלשכת השר.‬ ‫אף אחד לא יוצא מבניין המשרד!‬
‫אף אחד!‬
‫כשתיכנסי ללשכה, יהיה לך‬ ‫בדיוק זמן לרוקן את הכספת.‬
‫תיקחי מה שצריך לקחת, ותצאי משם מהר.‬
‫איך אדע מה לקחת?‬
‫אני אשאיר לך רמז.‬
‫רגע. למה שלא יעשו עליי חיפוש?‬
‫פעם, חברה אמרה לי משהו נכון מאוד.‬
‫כשאת אישה בגילי, שנראית כמוני,‬
‫קל לתייג אותך כזבל.‬
‫יש רק אדם אחד שבולט‬ ‫עוד פחות מגבר שחור בשנות ה-40 שלו.‬
‫אישה שחורה.‬
‫ב…‬ ‫-תיזהר מאוד, איש צעיר.‬
‫בגיל מסוים.‬
‫החברה שלך נשמעת מעניינת.‬
‫אתה תכיר לי אותה?‬
‫קצת מאוחר בשביל זה.‬
‫אם נצליח, אני בטוח שהיא תהיה גאה בנו.‬
‫אחר כך ניפגש בחצר.‬
‫הייתה פריצה למשרד. נבדוק את כולם.‬
‫אנו מבקשים שתישארו בשטח המשרד.‬
‫גמיש…‬
‫וחתולי.‬
‫ונברח דרך המנהרות.‬
‫לקחת אותו?‬
‫ברור שלקחתי. אני לא סנילית.‬
‫הוא ראה אותנו. בואי.‬
‫תעצרו!‬
‫מכאן! הם בורחים דרך המנהרות!‬
‫את בסדר, אמא?‬
‫אני בסדר. יותר מהר. אל תדאג לי.‬
‫ימינה.‬
‫איפה אנחנו?‬ ‫-מתחת לארמון האליזה.‬
‫אם הארמון מותקף,‬ ‫מפנים את הנשיא מפה. כמעט הגענו.‬
‫אני לא יודעת לשחות!‬
‫אל תדאגי, ככה חשבתי. בואי, מהר.‬
‫מהר. מכאן!‬
‫מהר, הם בורחים!‬
‫תעצרו!‬ ‫-קדימה!‬
‫תן גז!‬
‫היי, תעצור!‬
‫שיט!‬
‫זה לא יכול להיות!‬
‫כל אחד יכול פשוט להיכנס הנה.‬
‫אדוני השר, אנחנו חושבים‬ ‫שהם ברחו דרך המנהרות.‬
‫פאק!‬
‫- אני -‬
‫כולם החוצה.‬
‫החוצה!‬
‫אתה זה שגנב את הטלפון שלי?‬
‫כל הכבוד לשוטר הראשי של צרפת,‬ ‫יופי של הסקת מסקנות.‬
‫בדקתי את אנשי הקשר שלך, ומצאתי המון אנשים.‬
‫מבריחים, סוחרי נשק, מנהיגים לאומניים.‬
‫מפתיע במקרה של אדם כה לא מושחת.‬
‫כמה אתה רוצה?‬
‫זאת לא שאלה של כסף.‬
‫תשחרר מישהו מהכלא.‬ ‫-אתה צוחק.‬
‫אין סיכוי בחיים.‬
‫הבנתי. הגיוני.‬
‫אני אשלח את הטלפון לעיתונות, ונראה.‬
‫אני אתן לך ללכת.‬
‫אני לא אטריד אותך יותר.‬ ‫-לא, לא. חכה!‬
‫את מי אתה רוצה לשחרר מהכלא?‬
‫- מתקן כליאה‬ ‫בואה ד'ארסי -‬
‫שלום.‬
‫אם תצעקי…‬
‫שנינו נגיע לכלא.‬
‫אפשר להזיז את היד?‬
‫מה אתה רוצה ממני?‬
‫שתעזרי לי לתפוס את קלר.‬
‫הוא היחיד שדאג לי אי פעם.‬
‫ואתה רוצה שאלשין עליו?‬
‫כן.‬
‫אתה לא יודע מה זאת נאמנות, הא?‬
‫הייתי בן 17.‬
‫מה רצית?‬
‫שנלך לכלא במקום קלר?‬
‫בגדת במשפחה שלך.‬ ‫-איזו משפחה?‬
‫משפחה שמכריחה ילדים להילחם.‬
‫משפחה שמכריחה אותם לגנוב.‬
‫להרוג.‬
‫קלר אף פעם לא סיפר לך‬ ‫את האמת על מה שקרה ב-98'.‬
‫מה לקחתם?‬
‫אני לא יודע!‬ ‫-תאט. איבדנו אותו.‬
‫איפה האזמרגדים? איפה הם?‬
‫איפה האזמרגדים המזוינים?‬
‫פאק.‬
‫שיט.‬
‫תפתח את תא הכפפות!‬
‫מה?‬ ‫-תפתח את תא הכפפות. מהר!‬
‫קדימה!‬
‫מה אתה רוצה שאני אעשה?‬ ‫-עכשיו, תירה.‬
‫השתגעת?‬ ‫-תירה!‬
‫ברונו.‬ ‫-אמרתי לך לירות! מהר!‬
‫לא, אני לא אשתמש באקדח.‬
‫או שתירה, או שארצח אותך. הבנת?‬
‫קדימה, תירה!‬ ‫-ברונו, אל תקשיב לו.‬
‫אל תיתן לו לבלבל אותך.‬ ‫-תירה!‬
‫ברונו, עזוב את האקדח.‬ ‫-תירה!‬
‫ברונו, עזוב אותו.‬ ‫-תירה!‬
‫תירה!‬ ‫-ברונו!‬
‫ברונו!‬ ‫-תירה!‬
‫ברונו!‬ ‫-תירה, תירה!‬
‫זהירות!‬
‫אתה בסדר?‬
‫הוא הכריח אותי.‬
‫אני יודע.‬
‫זאת הייתה תאונה.‬
‫-בוא נזוז. משטרה.‬
‫היינו צעירים, והוא ניצל אותנו.‬
‫הוא אמר שהוא מגן עלינו, אבל הוא השתמש בנו.‬
‫זה קלר האמיתי.‬
‫תפסיקי להיות השעיר לעזאזל שלו.‬
‫מנון, את לא רוצה לחזור לכלא.‬
‫אז תעשי את זה.‬
‫תתקשרי אליו.‬
‫תקבעי פגישה.‬
‫- מספר חסוי -‬
‫הלו?‬
‫זאת אני. יצאתי.‬
‫כבר?‬
‫איך הצלחת?‬
‫טעות פרוצדורלית.‬
‫צריך לברוח מפה ולהיפטר מהפנינה.‬
‫מצאתי קונה. ניפגש הערב בשער הניצחון.‬
‫ניפגש שם.‬ ‫-בסדר.‬
‫זה מה שנעשה. נתראה בערב.‬
‫אהה.‬ ‫-בבקשה!‬
‫נזיד עגל יפהפה.‬
‫נחמד.‬
‫המנה האהובה על…?‬
‫על לופן, מן הסתם.‬
‫לא.‬
‫על אבא שלי.‬
‫נצא לדרך מחר.‬
‫כולנו נהיה חופשיים.‬
‫סוף סוף.‬
‫- גרימודן -‬
‫לא זה…‬
‫איפה זה היה?‬
‫הנה.‬
‫בסדר.‬
‫"גרימודן, מפקח לשעבר ביחידת הבילוש.‬
‫"מנהל עסקאות פרטיות."‬
‫- הפנינה השחורה -‬
‫כמובן.‬
‫לעזאזל.‬
‫הלו?‬ ‫-הלו, סופיה?‬
‫אסאן יצר איתי קשר.‬ ‫-מה? ומה הוא אמר?‬
‫הוא בכיכר אטואל עם הפנינה השחורה.‬
‫כן, ברור. הוא פשוט אמר לך?‬
‫לא, אבל הוא יהיה שם בוודאות.‬
‫אני אסביר. הוא שלח לי‬ ‫תמונה של שער הניצחון, וחתם "גרימודן".‬
‫גרימודן זה השם הבדוי של לופן ב…‬
‫ב"לופן שוב עובד על גנימאר"?‬
‫לא?‬ ‫-סופיה, בבקשה, די.‬
‫זה השם הבדוי בסיפור "הפנינה השחורה".‬
‫קיבלנו מידע בנוגע לפנינה השחורה.‬ ‫כנראה שהיא אצל מישהו בשם קלר.‬
‫עוד אחד? זה אפילו עוד יותר הגיוני!‬
‫סופיה, צריך להתערב בהקדם האפשרי.‬
‫תסמכי עליי.‬ ‫-להתערב במה?‬
‫השתגעת לגמרי, גדירה.‬
‫ביקשת שאגיד לך כשאסאן ייצור איתי קשר.‬
‫זה מה שאני עושה.‬
‫סופיה, בבקשה, תסמכי עליי. טוב?‬
‫אסאן יהיה שם, אני בטוח.‬ ‫אנחנו חייבים להתערב.‬
‫בסדר.‬
‫טוב, ניסע לשם.‬
‫אבל עדיף לך שאתה לא טועה.‬ ‫-נתראה שם.‬
‫היא לא תבוא.‬
‫מה אתה עושה פה?‬
‫זה נגמר. היא בגדה בך.‬
‫על מה אתה מדבר?‬ ‫-על מנון.‬
‫הלכת על אמא שלי,‬ ‫אז גרמתי לאישה שאתה אוהב לבגוד בך.‬
‫עכשיו היא בצד שלי.‬
‫אתה בטוח שאתה רוצה לעשות את זה מול כולם?‬
‫אתה לא יודע מה יקרה.‬
‫נהיית כבד עם השנים.‬
‫מה אתה רוצה, אסאן?‬ ‫-כבר נקמתי בך. אני רוצה את הפנינה.‬
‫לא בא בחשבון.‬ ‫-אני יודע שהיא אצלך.‬
‫תעשה מה שבא לך. כבר הודעתי להם. הם בדרך.‬
‫אתה עושה את זה שוב.‬
‫זאת הייתה תאונה.‬ ‫-בוא נזוז. המשטרה פה.‬
‫משטרה! לא לזוז! זרוק את הנשק!‬
‫אמרתי לך לזרוק את הנשק!‬
‫הרגת שוטר? תקבל 25 שנה, בן.‬
‫קדימה, קדימה!‬
‫ישבתי בכלא 25 שנה בגללך.‬
‫נכנסת לכלא רק בגללך.‬
‫לא לחצתי על ההדק. זה היה ברונו.‬ ‫-היינו ילדים. ניצלת אותנו.‬
‫ידעת שנעשה בשבילך הכול.‬
‫ברונו לא לחץ על ההדק. זה אתה והחמדנות שלך.‬
‫ניסיתי לעזור לכם.‬
‫ביקשתי מכם רק נאמנות.‬ ‫-לזה אתה קורא נאמנות?‬
‫רצית שנהיה הבובות שלך.‬
‫קדימה, קדימה! למעלה!‬
‫לא השתנית.‬
‫אסאן דיופ, המלשן המזוין.‬
‫תן לי את הפנינה.‬
‫אין להם עליך כלום. תהיה אדם חופשי.‬
‫נו?‬
‫הפנינה או החופש?‬
‫תן לי אותה.‬
‫קדימה, לעלות!‬
‫קדימה, מהר!‬
‫אנחנו עולים.‬ ‫-קדימה!‬
‫יותר מהר!‬ ‫-קדימה!‬
‫תזדרזו!‬
‫יש שם עוד יציאה.‬
‫היי!‬
‫משטרה! לא לזוז!‬ ‫-הנה הוא!‬
‫ז'אן-לוק קלר.‬
‫אתה עצור.‬
‫זה לא אני. אסאן דיופ גנב את הפנינה.‬
‫איפה אסאן? איפה הוא?‬
‫הוא שם.‬ ‫-לך.‬
‫אתה עצור בחשד‬ ‫לניסיון לרצוח את פרדינן מרשל.‬
‫קחו אותו לתחנה.‬
‫היי! מה…?‬
‫יותר מהר! קדימה, קדימה!‬
‫קדימה, מהר!‬
‫זהו. עכשיו אתה עוצר אותי.‬
‫מתברר שאתה יותר טוב מגנימאר.‬
‫ואתה טוב כמו לופן.‬
‫אולי, אבל אני לא לופן.‬
‫הסיפור הזה נגמר.‬
‫קדימה.‬
‫קדימה, בוא.‬
‫אסאן?‬
‫איפה הפנינה?‬ ‫-לא אצלי.‬
‫ב"הפנינה השחורה", לופן מתמרן נוכל‬ ‫שישיג עבורו את הפנינה. אני זוכר.‬
‫זה מה שעשית עם קלר.‬ ‫-יפה מאוד.‬
‫אתה מכיר את הקלאסיקות.‬ ‫-מה?‬
‫יש שם עוד יציאה.‬
‫תראי לי.‬
‫סליחה?‬
‫מישהו הבריז לי מדייט.‬
‫מבאס.‬ ‫-כן.‬
‫חשבתי שחבל לבזבז את הוורד הזה.‬
‫נכון.‬
‫אפשר לתת לך אותו?‬
‫כן, בטח.‬
‫ערב טוב.‬ ‫-ערב טוב.‬
‫גבירותיי, אני ממש מצטער על ההטרדה.‬
‫סליחה. אני יודע שזה מעצבן, אבל יש לי שאלה.‬
‫בחור חתיך גבוה נתן לך את הוורד הזה?‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫אוי, לא.‬
‫מה קרה?‬
‫הוא היה הדייט שלי.‬
‫איחרתי, אז הוא חשב שהברזתי לו.‬
‫אז מה אתה רוצה שאני אעשה?‬
‫אם תיתני לי את הוורד, ואני אתקל בו,‬
‫אולי אוכל לפצות אותו איכשהו.‬
‫בטח, אין בעיה. הנה.‬
‫באמת?‬ ‫-הוא שלך.‬
‫תודה. הצלת את החיים שלי.‬ ‫-ערב טוב!‬
‫בהצלחה!‬
‫הלו, קלייר? זה אני, אסאן.‬
‫עשיתי שטות.‬
‫לא, אני לא יכול לספר.‬
‫אבל צדקת מההתחלה. אני מצטער.‬
‫מה אם הייתי מבקש ממך לברוח איתי?‬
‫רחוק מקלר, מהשכונה, מהכול.‬
‫היית באה איתי?‬
‫נו?‬
‫היית באה איתי או לא?‬
‫נו?‬
‫- ניפגש בתחנת הרכבת.‬ ‫תיקני ארבעה כרטיסים. -‬
‫קלייר, אהובתי.‬
‫תסלחי לי.‬
‫שוב הברזתי לך.‬
‫אבל הפעם יש לי סיבה טובה.‬
‫לפני שתקראי את המכתב הזה,‬ ‫כבר אסגיר את עצמי למשטרה.‬
‫כשאהיה בכלא,‬
‫אף אחד לא יתעניין בי יותר.‬
‫וזה מצוין.‬
‫הגיע הזמן שהעולם ישכח את אסאן דיופ.‬
‫והכי חשוב, שאת וראול‬ ‫תוכלו לחיות חיים רגילים.‬
‫לקח לי זמן להבין, אבל צדקת מההתחלה.‬
‫כרגיל.‬
‫אתה באמת רוצה לסדר הכול?‬
‫אז תסגיר את עצמך.‬
‫זה הפתרון היחיד.‬
‫צדקת. זה היה הפתרון היחיד.‬
‫כדי שאוכל להיפטר מקלר,‬ ‫וכדי שתוכלו להיות סוף סוף חופשיים.‬
‫הגיע הזמן שאני אקבל עליי אחריות,‬
‫ושאשלם על הדברים הרעים שעשיתי.‬
‫איפה נתחיל?‬
‫בהתחלה. אני אספר לך הכול.‬
‫אבל יש לי שלושה תנאים.‬
‫ידעתי.‬
‫אני מקשיב.‬ ‫-תשחררו את בנז'מן פרל.‬
‫הוא לא עשה כלום.‬
‫ואז תיתן לו את זה.‬
‫זה הכול, אהובתי.‬
‫זה לא הסוף שקיווינו לו,‬
‫אבל אתם חופשיים.‬
‫וכל עוד כולכם בלב שלי,‬
‫גם אני אהיה חופשי.‬
‫אני אוהב אתכם.‬
‫אסאן.‬
‫והתנאי השלישי?‬
‫משהו לקרוא.‬
‫דיופ, יש לי משהו בשבילך.‬
‫מהשכן שלך.‬
‫אדוני, ההודעה שלך התקבלה.‬
‫- ארסן לופן‬ ‫נקמתו של קליוסטרו -‬
‫"החידה הסתתרה בתוכך,‬
‫"בתוך סודות נפשך.‬
‫"כדי להפיל אותך בפח…"‬
‫"…ולבנות את ביטחונך."‬
‫"קיבלתי בברכה את האהבה‬ ‫שהעמדת פנים ששוכנת בלבך.‬
‫"אולי אפילו חשתי בה בעצמי."‬
‫"ובסופו של דבר אהבת אותי באמת.‬
‫"וכך, איבדת‬
‫"כל זכר של צלילות הדעת."‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬