Привіт, Раулю. Це мама. Ти не вдома?
Я хотіла сказати, що я досі в лікарні,
трохи затримаюся.
Дядько Мартін обіцяв зайти.
Він приїде з відділку поліції за п'ять хвилин.
Це все. Люблю тебе, синку.
До зустрічі.
ЛЮПЕН
Виспалася?
Що це таке?
Це моє життя.
Я — всі.
Але зараз я ніхто.
Я втратив друга й сім'ю.
Навіть перлину.
Добре, що ти тут.
Я тебе знайшов.
У мене мільйон запитань.
Власне, лише одне.
Чому?
Чому ти не приїхала 25 років тому?
Коли ви поїхали до Франції…
у мене була лише одна мета.
Заробити достатньо, щоб приєднатися до тебе й твого батька.
СЕНЕГАЛ 1995
Мені майже вдалося.
Ще тиждень чи два,
і мені б вистачило на квиток.
Але мій бос був негідником.
Одного дня, без попередження,
він вирішив удвічі скоротити зарплату своїм працівникам.
Перепрошую.
Віддай мої гроші!
Мене звільнили, звісно.
Тож я вирішила забрати те, що належало мені.
Належало нам.
Але мене заарештували.
Коли ти дзвонив мені у в'язницю, мені було соромно.
Пробач.
Я не знала, коли вийду.
Там, де я була,
я нічим не могла тобі допомогти.
Коли я вийшла,
у мене нічого не було.
І я стала злодійкою.
Справжньою.
Однією з найкращих. Як ти.
Але повір мені…
Не було й дня, щоб я не думала про тебе, Санні.
Про тебе й твого батька.
КЛЕР (МАМА РАУЛЯ) МОДИФІКАЦІЯ ГОЛОСУ
-Слухаю, Клер. -Ассане, приїдь.
Ти нам потрібен.
-Ви назвали мене Ассаном. -Я знаю, що це ти.
Ми втратили достатньо часу. Приїдь.
Уже їду.
Добре. Раулю!
Усе гаразд.
Іди.
Я ж казав, що він живий.
Не може бути.
Ходімо. Сюди.
Неймовірно.
Ого.
-Це твоя схованка? -Це моя порожниста голка.
Тут ми будемо в безпеці.
У тебе вся збірка!
Припускаю, про це місце знає лише Бен.
Раніше знав лише він.
Привіт.
Познайомтеся з Маріамою.
Моя мама.
Я така рада познайомитися з вами.
-Рауль? -Так.
На цьому чемпіонаті світу Франція виступає проти Бразилії…
Я казав, що нікого не буде.
Не знаю, Келлере. Не знаю.
Чесно, я не впевнений. Це неправильно.
-Що вони нам зробили? -Тобто?
-Вони багаті. -Навіщо нам стільки грошей?
Я тобі дещо поясню.
Або робіть, як я кажу, або забирайтеся звідси.
І не плачте, коли по вас прийдуть соцслужби.
Французька команда в синьо-білій формі й червоних шкарпетках.
Бразильська команда традиційно в жовтих футболках.
У коридорі французької команди емоції зашкалюють…
Гаразд.
Гра за п'ять хвилин. Готуйтеся.
Вам допомогти, пане?
Ні. Усе добре.
-Що ви робите? -Підійдіть сюди.
У вас цей номер записано?
Зараз гляну.
-Так, цей. -Гаразд. А цей є?
-Ні, цього немає. -Але ж нахаба.
Це наклейка. Фальшивий реєстраційний номер.
Скутер крадений.
-Я не розумію. -Дайте ключі.
-Ні. Я подзвоню власнику і… -Хочете попередити його про конфіскацію?
-Ну… -Це не логічно! Подумайте.
-Але… -Чи ви на його боці?
-Чиєму боці? -Злодіїв. Ви на їхньому боці?
Чи на боці поліції?
-На боці поліції. -Тоді дайте ключі.
Негайно. У нас операція. Швидше.
Добре-добре.
-Покваптеся! -Вибачте.
Ключі! Дякую.
Тримайте.
-Дякую. -Дякую.
Гаразд.
-Перепрошую. -Що?
Можете підписати видачу?
-Авжеж. Як вас звати? Франсуа? -Так.
-Франсуа. Добре. -Так.
-Ручку. -Процедуру слід поважати.
-Франсуа. -Що?
-Допоможіть відшвартувати. -Так, вибачте.
-Звісно. -Добре.
-Вибачте. -Обережно, бризкає.
-Трохи бризкає. Усе. -Чудово. Можна?
-Їдьте. -Дякую.
Що ти робиш?
Нічого. Як ви?
-Він бреше, так? -Звісно, бреше. І дуже погано.
Ну ось.
Міністр внутрішніх справ. Витягне будь-кого з в'язниці.
-Наприклад, Бена. -Так.
Він корумпований.
Знайду точку тиску — він не відмовить.
Що?
-Ти пограбуєш міністра? -Чекайте…
Ми не будемо чекати.
Ми з Клер поговорили й вирішили.
Знайдемо Бену доброго адвоката. А самі поїдемо в безпечне місце.
-Далеко від Парижу. -Знайди нам сховок.
Ти ж можеш, так?
Це не ідеально, але ми не ідеальна родина.
Принаймні разом будуватимемо нове життя.
Ми будемо втікачами, Клер.
Називай як хочеш.
Здається, я вже це пропонував.
Ти була проти.
Так, я була проти, бо ти був живий.
Але тепер, нагадаю, ти мертвий. Не тобі вирішувати.
Ясно.
-Я не маю права голосу? -Ні.
Гаразд.
Дайте хоч завершити справи.
Ми знайдемо адвоката для Бена й поїдемо за два дні. Згода?
Згода.
Ви на нього добре впливаєте.
Послухай. У тебе є дружина й син, які залежать від тебе.
Більше ніяких пограбувань і маскування.
Обіцяєш?
Обіцяю, мамо.
Полковник Алі Абделькерім.
Армія Чаду.
Має шанування, полковнику.
Ми знайомі?
Ми служили разом у Чаді.
Операція «Лімузин».
1969-й рік.
Я проїздом у Парижі, захотів привітатися.
-Я вас не пам'ятаю. -Я не здивований.
Мені було 13, коли я був вашим провідником.
У цьому віці такі, як ми, всі однакові. Ви так казали.
-Я добре пам'ятаю. -Не може бути…
Алі!
-Малий Алі! -Саме так.
Я чудово пам'ятаю. Ну ти й… Малий Алі!
Радий знову тебе бачити. Заходь!
-Заходь. -Дякую.
Яка несподіванка!
-Радий вас бачити. -Я теж.
Знаєш що?
Це добре, що я більше не в армії.
Справжніх чоловіків там уже немає, мій хлопчику. Лише квіри.
Вибач. Я знаю, що так негарно говорити.
Дочка каже, що я старий реакціонер.
Нічого, полковнику. Ви завжди говорите від щирого серця.
Саме так.
Знаєте, я став солдатом, щоб бути таким, як ви.
-Серйозно? -Авжеж.
Я ніколи не розумів, чому ви не генерал.
Ніколи.
Кумедно. Знаєш що?
Нагорі нарешті розплющили очі!
Сьогодні мені вручають орден Почесного легіону в Бово.
Ну нарешті!
Давно пора! Кляті політики!
Гнучкі й меткі.
Боже милостивий!
Ти пам'ятаєш девіз шостого колоніального піхотного полку!
-Звісно, пане. -Отакої!
-Гнучкі… -І меткі!
Чекай.
Ти зайнятий по обіді?
-Нічого важливого. -Я подбаю про тебе.
-Гнучкі… -І меткі!
Ідіть. Уперед!
Капітан пильно дивиться на стадіон, Бразилія може отримати…
-Ходімо. -Чекай.
Тут нікого немає.
-Ти впевнений? -Упевнений.
А я впевнений, що ми пропускаємо гру року.
Або приниження століття.
Ми не знаємо.
Може бути 2:0 на користь Бразилії.
Не кажи так.
Бінго.
Команда принишкла, французи досягли свого.
Ні, річ не в цьому. Проблема в самій команді.
Вони завжди дуже обережні.
Поки не вдасться змінити ситуацію, у нас будуть труднощі.
Так, труднощі будуть…
Вільно, хлопче.
Алі!
-Як ти, хлопче? -Дуже добре. А ви?
Усе гаразд.
Ходімо, я хочу тебе з деким познайомити.
Гм…
Алі, це Міністр внутрішніх справ. Головний коп Франції.
Міністре, дозвольте представити вам полковника Алі Абделькеріма.
Хороший хлопець, був нам корисний, коли ми були там.
-Радий знайомству. -Навзаєм.
У вас знайоме обличчя.
Ми вже бачилися?
Знаєте, міністре,
таких облич, як моє, тисячі.
Це обличчя тих, хто бився за Францію.
Хто проливав кров за свій прапор.
Зауважте, я не скаржуся.
Республіка мені віддячила.
У мене гарна медаль.
Авжеж.
Це чудово.
Республіка дякує вам за вашу жертву, пане…
Абделькерім.
Син Маріами й Бабакара.
Чудово.
Почнемо церемонію?
А ти збив гонор із того ницого політика!
Куплю тобі напій, коли отримаю медаль.
Два.
Домовилися.
Вільно.
Ще побачимося.
Вам допомогти, пане?
Хлопче, не називай мене паном.
-Я підполковник. -Перепрошую, підполковнику.
Але це кабінет міністра. Вам доведеться спуститися вниз.
Дурепа! Яка ж ви незграбна!
-Прошу пройти вниз. -Авжеж.
Не чіпайте! Не тріть, ви розмазуєте.
-Що сталося? -Жах якийсь.
Ця дурепа зіпсувала мій смокінг!
Проявіть повагу.
МІНІСТЕРСТВО ВНУТРІШНІХ СПРАВ КОНФІДЕНЦІЙНО
Відкрийте, пане!
Злочинець у кабінеті міністра. Нікого не випускати!
Нікого!
Швидше!
Так.
Виламайте двері, якщо треба. Зловіть його!
Було вторгнення. Ми обшукуємо всіх.
Залишайтеся на території міністерства.
-Що відбувається, полковнику? -Гадки не маю.
Вторгнення.
Розведіть руки, пане.
Відкрийте сумки.
Тобі не соромно?
Ми служили разом у Чаді!
Нехай. Він виконує наказ.
Скажи, офісний вискочко, ти заарештуєш його за стетоскоп?
Він військовий лікар!
Подарунок інструктора.
Відтоді ношу зі собою.
Гаразд, можеш іти.
Гнучкі…
І меткі.
Є?
Звісно, є. Я ще не така стара.
Дружина й син залежать від тебе.
Більше ніяких пограбувань і маскування.
Обіцяєш?
Обіцяю, мамо.
Ти можеш брехати дружині, але не мамі.
Ти ж учиниш по-своєму, так?
Ми не можемо тікати.
Келлер не дозволить.
У мене є план.
Добре.
Тоді я допоможу.
Який план?
Упевнений, ми знайдемо щось на міністра.
Та потрібен доступ до його кабінету.
Яка ж ви незграбна!
-Прошу пройти вниз. -Авжеж.
Не чіпайте! Не тріть, ви розмазуєте.
Жах якийсь.
-Ти створиш диверсію. -Ця дурепа зіпсувала мій смокінг!
-Проявіть повагу. -Аякже.
Що ви тут робите?
Я думала, ми всюди обслуговуємо.
Ні, повертайтеся вниз.
-Добре. -Так. Ідіть.
-А ви чому тут? -Був у туалеті.
Спускайтеся вниз, пане!
Тим часом я відкрию сейф.
Але мене можуть обшукати на виході.
Офіцере!
Я бачила, як один чоловік зайшов у кабінет міністра.
Але цей чоловік… Ми його тут не знаємо.
-Ідіть униз. -Гаразд.
Отже, сейф спорожниш ти.
Відчиніть!
Ти зайдеш у кабінет, а я втечу через коридори.
Злочинець у кабінеті міністра. Нікого не випускати!
Нікого!
Часу, щоб спорожнити сейф, буде небагато.
Тож бери те, що треба, і швидко тікай.
Звідки мені знати, що брати?
Я залишу підказку.
Чекай. А мене не обшукають?
Якось подруга сказала мені одну річ.
Коли ти жінка мого віку й схожа на мене,
тебе сприймають як сміття.
Лише одна особа більш непомітна за чорного чоловіка за сорок.
Чорна жінка.
-У віці… -Обережно, юначе.
-У певному віці. -Що ж.
Твоя подруга розумна.
Познайомиш нас?
Для цього трохи запізно.
Як усе вдасться, вона нами пишатиметься.
Зустрінемося у дворі.
Було вторгнення. Ми обшукуємо всіх.
Залишайтеся на території міністерства.
Гнучкі…
І меткі.
Ми втечемо тунелями.
Є?
Звісно, є. Я ще не така стара.
Нас помітили. Ходімо.
Стійте!
Вони тікають через тунелі.
Усе добре?
Усе гаразд. Поквапся. Не хвилюйся за мене.
Праворуч.
-Де ми? -Під Єлисейським палацом.
У разі атаки так евакуюють президента. Ми майже на місці.
Але я не вмію плавати!
Не страшно, я підготувався. Швидше.
Швидше! Сюди!
Вони тікають!
-Стояти! -Ну ж бо!
Газуй!
Агов! Стояти!
Чорт!
Повірити не можу!
Сюди може зайти будь-хто.
Ми думаємо, що вони втекли через тунелі.
Чорт!
Я
Усі вийдіть.
Геть!
Це ви вкрали мій телефон?
Прекрасно. У головного копа Франції чудова дедукція.
У вашому списку контактів багато людей.
Контрабандисти, торговці зброєю, лідери націоналістів.
Дивно для такого непідкупного.
Скільки ви хочете?
Гроші мене не цікавлять.
-Витягніть декого з в'язниці. -Ви жартуєте?
Нізащо.
Я розумію. Нічого.
Передам телефон пресі, тоді побачимо.
Я дам вам спокій.
-Більше вас не турбуватиму. -Ні, чекайте!
Кого ви хочете витягти?
В'ЯЗНИЦЯ БУА-Д'АРСІ
Добрий день.
Якщо закричиш…
ми обоє потрапимо за ґрати.
Можна прибрати руку?
Чого ти хочеш?
Поможи впіймати Келлера.
Він єдиний, хто про мене дбав.
Хочеш, щоб я його видала?
Так.
Ти не знаєш, що таке вірність.
Мені було 17.
Чого ти хотіла?
Щоб нас посадили замість Келлера?
-Ти зрадив свою сім'ю. -Яку сім'ю?
Сім'ю, яка змушує дітей битися?
Змушує їх красти.
Убивати.
Келлер не сказав правди про те, що сталося в 98-му.
Що ви взяли?
-Не знаю! -Повільніше. Ми відірвалися.
Де смарагди? Де?
Де, бляха, смарагди?
Курва.
Чорт!
Відкрий бардачок.
-Що? -Відкрий бардачок. Швидше!
Ну ж бо!
-Що мені робити? -Тепер стріляй.
-Ти здурів? -Стріляй!
-Бруно! -Стріляй, сказав. Швидше!
Ні, я цього не робитиму.
Або ти стріляєш, або я тебе вб'ю. Ясно?
-Стріляй! -Не слухай його.
-Не дай себе задурити. -Стріляй!
-Бруно, ні! -Стріляй!
-Бруно, ні!
-Стріляй! -Бруно!
-Стріляй!
Обережно!
Ти цілий?
Він мене змусив.
Я знаю.
Це був нещасний випадок.
-Копи, тікаємо. -Це нещасний випадок.
Ми були малі. Він скористався.
Казав, що захищає нас, а сам використовував.
Це справжній Келлер.
Не будь його цапом-відбувайлом.
Ти ж не хочеш знову за ґрати?
То зроби це.
Подзвони йому.
Домовся зустрітися.
ПРИВАТНИЙ НОМЕР
Алло?
Це я. Я вийшла.
Уже?
Як тобі вдалося?
Процедурна помилка.
Треба тікати й позбутися перлини.
Я знайшла покупця. Сьогодні біля Тріумфальної арки.
-Зустрінемося там. -Добре.
До зустрічі. До вечора.
-Ого! -Прошу!
Чудове теляче рагу.
Ням.
Чарівно.
Чия улюблена страва?
Люпена, звісно.
Ні.
Мого батька.
Он як.
Завтра їдемо.
Будемо вільні.
Нарешті.
ҐРІМОДАН
Не те.
Де ж вона?
Знайшов.
Добре.
«Ґрімодан, колишній слідчий.
Конфіденційна інформація».
ЧОРНА ПЕРЛИНА
Авжеж.
Чорт.
-Алло? -Привіт, Софіє.
-Ассан зв'язався зі мною. -І що сказав?
Він буде на площі Зірки з перлиною.
Аякже. Він тобі так сказав?
Ні, але він точно буде там.
Він прислав фото Тріумфальної арки з підписом Ґрімодан.
Ґрімодан — псевдонім Люпена в…
В «Люпен знову дурить Ґанімара»?
-Так? -Софіє, припини!
Ні, це псевдонім у «Чорній перлині».
У нас є інформація щодо перлини. Вона в типа на ім'я Келлер.
Ще один злочинець? Логічно!
Софіє, треба діяти, негайно.
-Повір мені. -Тобто діяти?
Ти з глузду з'їхав.
Ти просила сказати, коли з'явиться Ассан.
Саме це я роблю.
Софіє, повір мені.
Ассан буде там. Ми мусимо діяти.
Добре.
Ходімо.
-Але краще не помилися. -Побачимося там.
Вона не прийде.
Що ти тут робиш?
Усе скінчено. Вона тебе зрадила.
-Ти про що? -Манон.
Ти замахнувся на мою маму. Я відібрав у тебе ту, кого ти любиш.
Вона на моєму боці.
Справді хочеш зробити це тут? Хтозна, який буде результат.
Роки додали тобі ваги.
-Чого ти хочеш? -Я помстився. Віддай перлину.
-Нізащо. -Я знаю, що вона в тебе.
Роби як знаєш. Копи вже їдуть.
Ти знову за своє.
-Це був нещасний випадок. -Копи, тікаймо.
Поліція! Не рухатися. Кидай зброю!
Кидай зброю, кажу!
За вбивство копа тобі світить 25 років.
Швидко!
Я провів у в'язниці 25 років через тебе.
Ти сам винен.
-Не я натиснув на гачок. -Ми були дітьми. Ти скористався.
Для тебе ми були готові на все.
Не Бруно натиснув на гачок, а ти й твоя жадібність.
Я хотів вам допомогти.
-Я просив лише вірності. -Ти називаєш це вірністю?
Ми були твоїми маріонетками!
Уперед! Нагору!
Ти не змінився.
Ассан Діоп, клятий стукач.
Віддай перлину.
У них на тебе нічого немає. Будеш вільний.
То що?
Перлина чи свобода?
Віддай.
Підіймаємося!
Швидше!
-Нагору. -Ну ж бо!
-Швидше! -Бігом!
Швидше!
Там є інший вихід.
Гей!
-Поліція! Ані руш! -Це він!
Жане-Люку Келлере.
-Вас заарештовано. -Це не я. Перлину вкрав Ассан Діоп.
Де Ассан? Де він?
-Він там. -Іди.
Вас арештовано за спробу вбивства Фердинанда Маршала.
Заберіть його.
Обережно! Що…
Швидше. Ходімо!
Швидше.
Ну ось. Тут ти мене й заарештуєш.
Отже, ти кращий за Ґанімара.
А ти такий, як Люпен.
Може, але я не Люпен.
Усе скінчено.
Прошу.
Ходімо.
Ассане.
-Де перлина? -У мене її немає.
У «Чорній перлині» Люпен маніпулює злочинцем і дістає перлину.
Я знаю.
-Ти зробив те саме з Келлером. -Молодець.
-Читав класику. -Що?
Там є інший вихід.
Покажи.
Перепрошую.
До мене не прийшли на побачення.
-Чорт. -Так.
Шкода марнувати таку троянду.
І справді.
Можна вам подарувати?
Так, звісно.
-Щасти. -І вам.
Пані. Вибачте, що набридаю.
Я знаю, що я придурок, але хочу дещо спитати.
Вам троянду дав високий красивий чоловік?
-Так. -Так.
Боже.
Що таке?
Це мій кавалер.
Я спізнився, а він думає, що я його продинамив.
І що мені із цим робити?
Дайте мені троянду, я повернуся до нього,
може, вдасться помиритися.
Звісно, не хвилюйтеся. Прошу.
-Справді? -Вона ваша.
-Дякую. Ви рятівниця. -Гарного вечора!
Удачі!
Привіт, Клер. Це я, Ассан.
Я налажав.
Не можу сказати.
Але ти мала рацію. Вибач.
А якщо я попрошу тебе поїхати геть?
Далеко від Келлера, від усього.
Ти б поїхала зі мною?
І що?
Ти б поїхала чи ні?
Ну?
ЗУСТРІНЕМОСЯ НА ВОКЗАЛІ. ВІЗЬМИ 4 КВИТКИ.
Клер. Кохана.
Пробач мені.
Я тебе знову підставив.
Але цього разу в мене є причина.
Коли ти отримаєш листа, я вже здамся поліції.
Щойно мене посадять,
про мене забудуть.
Так і треба.
Настав час світу забути Ассана Діопа.
А найголовніше — ви з Раулем повернетеся до нормального життя.
Мені знадобився час, щоб зрозуміти, але ти мала рацію.
Як завжди.
Ти справді хочеш усе виправити?
Здайся поліції.
Це єдиний вихід.
Твоя правда. Це єдиний вихід.
Щоб я позбувся Келлера, і щоб ви нарешті були вільні.
Час узяти відповідальність
і заплатити за шкоду, якої я завдав.
Звідки почнемо?
З початку. Я все розповім.
Але за трьох умов.
Я так і знав.
-Слухаю. -Звільни Бенжамена Фереля.
Він нічого не зробив.
І передай йому це.
Це все, кохана.
Не такого кінця ми чекали,
але ви вільні.
І поки ви всі в моєму серці,
я теж вільний.
Люблю вас усіх.
Ассан.
А третя?
Щось почитати.
Діопе. У мене для тебе дещо є.
Від сусіда.
Пане, ваше повідомлення доставлено.
АРСЕН ЛЮПЕН ПОМСТА ГРАФА КАЛІОСТРО
«Загадка була в тобі.
У таїні твоєї душі.
Щоб заманити тебе в пастку…»
«…і здобути твою довіру».
«Я приймала любов, яку ти начебто відчував.
«Може, і ти повірив у мої почуття.
І полюбив мене».
«А відтак втратив
ясність розуму».
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин