СЕРІАЛ NETFLIX
КНИГА І: БУТТЯ
Із нею все гаразд?
З нею все буде гаразд?
Боже мій.
Отче наш, сущий на небі. Святись ім'я Твоє.
Прийде Твоє царство, будь воля Твоя на землі, як і на…
Поки молитеся, запитайте його, чому він забирає дітей,
а п'яниці відбуваються подряпинами.
Це доречна рекомендація, шановна Радо.
Я можу продовжити,
чи клієнт бажає подати справу на розгляд суду?
Я приймаю вирок, Ваша Честь.
Цей вирок постановляє ваше ув'язнення на термін 4-10 років
під вартою виправного закладу Іллінойса.
Сума компенсації сім'ї постраждалої складає 140 900 доларів 11 центів.
РАЙЛІ, СПОДІВАЮСЯ, ТИ В НОРМІ…
ЗНАЙ, ВІН З ТОБОЮ І ЗНАЙ, ЩО Я ЛЮБЛЮ ТЕБЕ. МАМА
ЧОТИРИ РОКИ ПО ТОМУ
ОСТРІВ КРОКЕТТ НАСЕЛЕННЯ — 127 ОСІБ
ВІТАЄМО НА ОСТРОВІ КРОКЕТТ
Твоя кімната вже готова.
Хто тебе забере?
Так, приходь до причалу о 9:00,
інакше пропустиш «Бриз» і тобі доведеться почекати «Красуню».
Зараз є лише два пороми.
Він знає розклад човнів, Енні.
Ні, він запитував чи ти знаєш розклад,
бо вже хоче тебе побачити.
Тобі ще щось треба? Одяг, взуття чи щось інше?
Вони повернуть усе, що в тебе було?
Одяг, тощо?
-Я гуляти. -Куди?
На пристань з Укером.
То що, ти й не поїси?
Привітаєшся з татом?
Добре. Еде, Райлі хоче привітатись.
Любий, знаєш що, твій тато щойно вийшов,
і тому він мене не чув, але передає вітання.
Добре.
Гаразд. Люблю тебе, побачимося завтра.
Добре.
Тепер послухай.
Пані Кін каже, що Укер бозна-що робить на півночі.
Пані Кін — божевільна, мамо.
Ну, мені теж було 16, і я знаю, що там стається, тож на північ зась.
-Без дурниць, приходь вчасно. -Знаю, ма.
І заради Христа, Воррене, без алкоголю.
Обіцяю.
Завтра твій брат повертається.
Чудово, мамо.
Дуже добре.
Йди собі.
ЧЕКАЮЧИ НА КРАЩЕ
КАТОЛИЦЬКА ЦЕРКВА СВ. ПАТРІКА ВІДКРИТА У 1824 Р.
ВІТАЄМО МОНСЕНЬЙОРА ПРЮ1ТА М3СА БУДЕ В НЕД1ЛЮ
МОРЕПРОДУКТИ О'КОННОРА Й СИНІВ
ОСТРІВНА КРАСУНЯ
-Привіт, Флінне. -Привіт.
Пані Кін каже, що ти, вочевидь, бозна-що робиш на півночі.
Її слова Богу в вуха.
Ага, або мені в дупу.
-Уже бачив його? -Ні, ще ні.
Агов, хлопці!
От дідько.
-Ти ж Аладдіна не кликав? -Та ну. Даси йому шанс?
-Привіт. -Привіт, Алі.
-Здивований, що тато тебе випустив. -Якщо я хочу гуляти, то буду.
Он він.
Не світи готівкою всюди. Господи.
Що?
Він наш.
А якщо закладе?
-Не закладу. -Я тебе не знаю.
Облиш. Він не винен, що це його тато. Ми домовлялися.
-А він — ні. -Він має рацію.
До дупи мого тата. Це те, що ти хочеш почути, так?
Гаразд, до дупи. До дупи всіх. І шерифа.
А зараз?
-Ти ж не розповіси, ні? -Сказав же, що ні.
Бо Боул — єдиний, хто може дістати.
Його справді звати Боул?
Якщо твій тато затримає його сполошить,
це останній контакт.
Він не скаже нічого.
Привіт, Лізо.
-Бачу, шукаєте пригод. -Лише катаємося.
-Подорож, люб'язно надана Боулом. -Агов. Серйозно?
Кажеш, я закладу?
Якби ти з нами пішла.
Все добре. Мені не до вподоби тхнути котячим лотком.
Час вечеряти, Лізо.
Вітаю, пані Скарборо.
Привіт, Воррене.
Ходімо, люба.
-Ти взяв рятувальний жилет? -Що?
-Рятувальний жилет. -Ні. Ти серйозно?
Як перевернемося, не тримай ноги під сидінням. Потонеш.
Це жахлива смерть.
Ми так робимо вже поколіннями,
тож якщо ти облажаєшся, скажеш татові…
-Тобі буде непереливки. -Я не розповім татові. Годі.
Я залатав, тож більше не витікає. Здається.
-Маєш ліхтарик? -Еге ж. Я взяв.
-Хлопці, бачили? -Що?
Як чапля чи чудовисько-пелікан. Пролетів прямо над нами.
Велетенський. Побачив по розмаху крил.
Треба щось робити з бездомними котами.
Раніше їх було трохи, а нині вже ціла армія.
Тато каже, що вони всі з материка.
Так. Фактично, мають бути.
Тобто, я не знаю, коли люди привезли сюди котів,
але то був точно не один кіт.
Не вірю, що їм є що їсти.
Ну, ми знаємо, що вони їдять.
Коли люди жили тут, то ховали своїх померлих у дворах,
до 20-х років, як тато каже.
Знаєте, іноді буря минає,
і через повінь ці тіла виринають із землі. Корм для котів.
Знаєш, тим тілам сотні років, це просто кістки.
Під час шторму їх виносить на західний берег біля мого будинку.
І я це знаю, бо все, що з півночі
виносить на західний берег, я прибираю, телепню.
-Що це? -Бери.
Ні, дякую.
-Ти не п'єш? -Те — точно ні.
Ми приходимо сюди покурити травички.
Він ниє за дівчиною на роликах.
Агов, без образ. Кепсько бути прикутою до візка.
Привіт, кошенята.
Знаєш, мій брат Боббі, і брат Воррена теж,
казали нам, що на півночі є привиди.
-Привид мертвого рибалки. -Ага, Гарпуна Гаррі.
Гарпун Гаррі.
Ага, загарпунював дітей на м'ясо.
Та це все маячня,
щоб ходити без нас сюди пиячити.
Тож ми не ходили.
Я пішов. Раз.
Я пішов за Боббі, коли ще він був тут.
Страшним був лише їхній секс із Гезер Делман.
-Ага. -Так.
Чорт, вони б'ються. Ні.
Вони шпекаються.
Боббі так само кричав.
Трясця!
Воррене? Якого біса?
Здалося, що побачив щось.
Схоже, що нарешті Гарпун Гаррі завітав!
Та годі вже.
Чуваче. Я впав у котяче лайно.
БРИЗ ЗАТОКИ
Дякувати Богові.
Мій хлопчику. Вдома, де тобі й місце.
Нагодуємо тебе. Маєш поїсти.
Де тато? А Воррен?
Та, знаєш, вони на човні.
Він не може й зміни пропустити. Жодної.
Грошей замало. Та спершу додому.
ОСТРІВ КРОКЕТТ ІНФОРМАЦІЯ ПРО ПОРОМ
-Перепрошую, Стердже. -Вітаю, пані Кін.
Монсеньйор Прюїт мав бути на борту. Ви його бачили?
Ні. Можливо, він збирається приплисти на «Красуні» пізніше.
Ні, казав про «Бриз».
Ми домовилися. Ви не бачили його?
Його нелегко пропустити, Стердже.
Так, ну, маєте рацію.
Може, я просто загубив його в натовпі.
Гаразд, почнімо.
Привітики.
А це…
Хребет, і він ідеальний.
А це маленька ніжка, і вона трохи штовхається.
Давайте виміряю ніжку.
Добре, крихітко.
Привіт, маленька ніжко.
Усе йде точно так само, як має бути на 20-му тижні.
-Чи були у вас нещодавно виділення? -Ні.
А що?
-Там трохи кровоточить. -Боже.
Я не переймаюся. Кровотеча невелика. Ми простежимо.
Схоже, повернувся.
Бідна жінка.
Пеґґі? Це ти, Пеґ?
-Боже, мамо. Що ти робиш? -Пеґґі.
Ні, мамо. Це Ерін. Донька Пеґґі, Ерін Ґрін.
-Пам'ятаєш Ерін Ґрін? -Вітаю, пані Ґаннінґ.
Думаю, ти постелила мені не в тій кімнаті.
Моя кімната нагорі.
Ні, мамо. Не нагорі. Не найближчим роком.
Через зламане стегно.
Привіт. Хороший хлопчик.
-Доброго ранку, шерифе. -Привіт. Доброго ранку, Енні.
Зайду трохи пізніше вранці. Помінялася змінами.
Не поспішай. Це, мабуть, твій син. Райлі, так?
ОФІС ШЕРИФА
-Вставай і співай, Джо. -Чорт.
Хочеш кави?
-Що ти зробив зі мною, шарифе? -Шерифе.
Дивно, що ти здивований. Я думав, ти хотів бути тут.
Зрештою, ти ж хотів удертися.
Ну, в універмаг, та все ж.
О пів на першу ночі, пахнув чистим бурбоном.
Гатив у вікна веслом.
Ми б досі підмітали скло, якби ти краще цілив.
Тож ви мене замкнули?
Ну, Джо, я вчасно дізнався, що просити тебе не пити марно.
Ага, тобі легко казати.
Ти казав, що тебе переслідує гігантський альбатрос.
Еге ж. «Крила великі, як газонні стільці», — казав ти.
Ну… У цьому є якийсь сенс, адже альбатрос — це до нещастя.
Ти б це знав, якби був рибалкою.
Спокійно, велетню. Спокійно. Вітаю.
Кинувся на мене. Просто на мене, я просто проходила повз.
Пайк не кидався.
Іноді гавкає. Здебільшого, просто щоб привітатися.
Він просто великий — от і все. Він голосніший, ніж сам того хоче.
Кинувся. Думала, що може й руку відкусити, якщо простягну.
Кажу вам, шерифе, це — загроза.
Вибачте, пані Кін. Він чекав свого тата.
Хто ще тут загроза.
Що таке, Беверлі? Щось сказати хочеш?
Не звертай уваги, приятелю. Вона просто зла. Вона просто злюка.
Вибач за клопіт. Я серйозно.
Мабуть, ти не уявляв, що твоя робота —
мати справу зі мною.
Мене б турбувало, якби я багато про це думав.
Ходім, друзяко.
Побачимося, шерифе.
Бережися, Джо.
До зустрічі.
Так, Міллери поїхали минулого року.
Навіть не продавали дім.
Думаю, що ніхто більше нічого не продає. Вони просто їдуть.
Френк зараз працює в Орегоні.
На заводі.
Вітаємо вдома, любий. Вітаємо вдома.
Заходиш?
Вибач. Тато використовував кімнату для зберігання деяких речей.
Для них не було місця ніде. Вибач.
-Він навіть не прийшов. -Не дивись на це так.
Тепер ти вдома. Він добре до тебе ставиться. Це все.
Ти не знаєш, як йому нині.
Зараз риба й краби ловляться лише в певних місцях і в певні дні —
після витоку.
Минуло три роки з моменту витоку, було досить кепсько.
Лише Бог знає. Впіймане в цій воді не було їстівним.
Батько пахнув паливом щодня, як приходив додому,
навіть коли вони сказали, що прибрали.
Тобто, я думала, екологи були на нашому боці.
Ці обмеження, ці межі утримання, розмови про зменшення населення,
і раптом — обмеження.
Але не для нафтової компанії, для нас. Для човнів.
Можна ловити стільки, скільки скажуть?
Та вони ніколи не були човнярами. Не працювали у цих водах.
Якщо вже мова про скорочення населення,
то давайте поговоримо про людей.
На цьому острові нас були сотні раніше.
Нині нас лише десятки.
Уже немає спільноти, любий.
Це привид.
-Якби він міг, він був би тут. -Звичайно, мамо.
КОМБІНОВАНА ШКОЛА КРОКЕТТА
Я так розумію, що шериф Гассан уперше
буде з нами у такий шторм,
Думаю, не завадило б нагадати.
Дякую, мере.
Досі схоже, що він суне просто на нас.
Метеорологи кажуть, що це великий шторм,
прогнозують, що найгірше буде завтра ввечері.
Нехай буде так, як вони кажуть,
тож я хотів поговорити про запас палива.
Стердже?
Так, я прослідкую, щоб насоси були вимкнені, як завжди.
Перед самим заходом сонця, щоб човнярі могли заправитися після улову.
Відключите електрику на пристані?
-Електрики й так не буде. -Так.
І ми облаштуємо ці класи для сховищ, якщо треба, ми могли б…
Перепрошую.
Ви новачок, тож і не мали б цього знати,
сховище завжди у Св. Патріка.
Ми зазвичай дістаємо розкладачки, завжди.
Зараз… Ну, а зараз у нас новий оздоровчий центр.
Він ще не готовий, але близько, і вміщує вдвічі більше людей.
Я не певен, що вдвічі більша площа забезпечить потрібну різницю.
Якщо ви підрахуєте…
-Перепрошую, пані Кін. Не знав. -Не треба вибачатися.
Ви й не мали цього знати.
Гаразд…
Запам'ятайте і для себе,
якщо не плануєте їхати поромом до мечеті,
то вам доведеться чекати з нами.
І ми з радістю приймемо вас.
Дякую.
Усіх повідомимо, щоб ішли до Св. Патріка, якщо стане гірше.
Усі це знають.
Зрозуміло. Поговоримо про човни. Про захист пристані для початку.
Як часто тобі треба на материк?
Раз на тиждень.
Воррене, їж собі.
Все добре. Це… зустрічі анонімних алкоголіків.
-Частина угоди. Умовного звільнення. -Воррене.
Як минув день? Як справи в школі?
Добре. Пані Ґрін здебільшого говорила про шторм.
Пані Ґрін? Ця бабуся ще навчає?
Ні, стара пані Ґрін померла навесні.
Це нова пані Ґрін, її дочка.
Ерін повернулася?
Я хотіла тобі розповісти. Вона тут лише кілька місяців.
Переїхала до Пеґґі. Її стара робота теж.
Не знаю, чи вона надовго,
але приємно, що хтось переїхав на острів.
Та ще й молода людина.
Звідки вона повернулася? Що вона робила?
Тобі варто її запитати.
Ми знаємо, що вона робила.
-Воррене. -Що? Вона сама казала.
Крім того, уже трохи видно,
якщо це і була таємниця, то ненадовго.
Що б не сталося після її втечі,
вона стала прекрасною молодою жінкою і вчителькою,
і нам пощастило, що вона тут.
Блудна дочка. Побачиш її завтра.
Вона сидить збоку праворуч, позаду, як і її мати.
-Завтра? -У церкві.
Я не… планував іти до церкви.
Не будь дурним. Звичайно, планував.
Ні, для мене все змінилося, мамо. Я не… Це вже не я.
Бачиш, монсеньйор Прюїт казав перед тим, як вирушити у паломництво. Він сказав…
Він не застарий для подорожей? Йому зараз вже 80.
Ну, усі парафіяни доклались.
-Два тижні на Святій Землі. -Ісусе.
Він провів усе своє життя на острові,
і це шанс піти шляхом Ісуса, його власним шляхом.
-Так. -Ми думали, він заслужив це ще…
Дивно, що його відпустили, з його здоров'ям.
Пощастить, як матимеш таке здоров'я в його віці.
Він здає.
Він тричі піднімав гостію на освяченні.
-Я дзвонив, як дурень. -У всіх є такі моменти.
Люди бачили, як він блукав уночі,
типу, пізно вночі.
Типу, опівночі. На пристані, причалі, біля магазину.
Ти бачив його, Воррене? Упевнений, що то він?
Може, це інший 80-річний чоловік
у федорі й плащі, які Прюїт носить.
Навіть якби він ставав трохи неуважний,
його місце тут, на острові, разом з нами.
А не в якомусь домі, вигнаним архієпархією.
Хто знає, хто прийде на його місце?
Тож, якщо ми допоможемо, лиш трохи…
Ми фактично керуємо ним біля вівтаря половину часу.
Це не так.
Та ну. Хлопців біля вівтаря не обдуриш.
-Ти кадильник? -Саме так.
У мене не було амбіцій вище за прислужника.
Хлопця, що деградує, не хочуть біля вівтаря.
То ж було лише для дівчат. Типу, чоловік у формі.
Це не смішно.
Зовсім не смішно.
Ти сидиш тут за цим столом, після того, що…
Після того, що ти зробив,
і кажеш: «Церква не для мене»?
І жартуєш про хлопців біля вівтаря та монсеньйора Прюїта?
Ні.
Завтра йдеш до церкви, Райлі.
-Тату… -І щонеділі.
Мені байдуже, якщо серце не лежить, або настрій не той.
Вважай це правилом умовного звільнення.
НЕД1ЛЯ
Монсеньйоре!
Монсеньйоре, ви вдома. З поверненням.
Я так зраділа, що все гаразд. Я чекала на вас сьогодні вранці.
Вас не було на «Бризі», як ми домовились.
Упевнена, ви просто забули, через ваш…
Тим не менш, ви не уявляєте як я виглядала,
стоячи там на пристані, як кинута дівчина.
І ви не повірите, наш новий шериф,
Омар Шариф, чи як там…
Він намагається влаштувати у школі укриття від шторму.
Влаштувався?
Ага. В порядку.
Вона ходила до Св. Патріка щодня після аварії.
Навіть коли не було меси, вона піде, помолиться за тебе.
Щодня.
Я вибачуся перед нею, тату.
Мама мені розповіла.
Мені шкода, що через витік стало важче.
Тож, церква не для тебе, так?
Ні, не для мене.
Тоді тобі слід сидіти під час Причастя. Так краще.
Припускаючи, що ти не був на сповіді.
Це засмутить твою матір,
ти не приймаєш причастя,
та було б неправильно, якби ти причастився.
Добре.
Добраніч.
Ага.
-Без телефону. -Добре.
Не хочу чути, як ти пишеш.
Я чую, як ти пишеш.
Шериф може все чути.
Гаразд, тату.
Поцілуй свою матір.
-Добраніч, юначе. -Добраніч, старий.
Ще десять хвилин, і телефон вимикається!
Не бійся, мамо. Це лише я.
Моя кімната.
Зроби крок. Один крок униз.
Червона заграва — моряку забава.
Червоний світанок…
-Моряче, шукай рятунок. -Саме так.
1 СК4З4В БОГ: Х4Й СТ4Н3ТЬСЯ СВ1ТЛО: 1 СТ4ЛОСЯ СВ1ТЛО — БУТТЯ 1:3
Нам з човном вистачило менше години.
Б'юся об заклад, буря не така вже страшна. Так завжди.
Мій тато не забивав вікна,
а він, типу, головний панікер, тож це про щось та каже.
-Наповниш потир? -Так.
Хтось це зробив.
Доброго ранку усім.
Сьогодні сьома неділя звичайного часу.
Наша перша пісня: «Віра наших батьків»,
номер 787 у вашому червоному псалтирі.
Хто це?
Доброго ранку.
Я знаю, що я не той, кого ви очікували побачити вранці.
Я отець Пол Гілл,
єпархія відправила мене замінити монсеньйора Прюїта на кілька тижнів.
Боюся, він захворів під час подорожі. У нього все добре.
Він одужує в лікарні на материку.
Йому краще за межами острова,
і, ну, його стан побачили й інші, під час подорожі, тож…
Єпархія попросила мене допомогти, поки він не видужає,
але я запевняю вас, немає про що турбуватися.
Ви не втратите свого пастора. Я можу вам це пообіцяти.
Це тимчасова ситуація,
і для мене дуже приємно бути тут з вами усіма у Св. Патріка.
Знайте, я тут лише, щоб допомогти, і я з нетерпінням чекаю зустрічі з вами.
В ім'я Отця, і Сина і Святого Духа.
«Най благодать Господа нашого Ісуса Христа, і любов Бога
й товариство Святого Духа, буде з вами…»
«Він узяв хліб, і подякував».
«Він розломив хліб і роздав своїм учням зі словами:
"Візьміть хліб цей і їжте його.
Це — тіло Моє"».
«Після вечері, узяв він чашу».
«Подякувавши Богові, він подав цю чашу учням своїм і сказав:
"Беріть її всі, і пийте всі з неї.
Бо це кров моя, що засновує Новий Заповіт Божий.
Що проллється на користь багатьох людей на прощення гріхів їхніх.
Робіть це на згадку про мене"».
-Тіло Христове. -Амінь.
Кров Христова.
Тіло Христове.
Кров Христова.
-Тіло Христове. -Райлі.
Я посиджу.
Тіло Христове.
Кров Христова, Ерін Ґрін.
Тіло Христове.
Кров Христова.
Я бачила його вчора, звісно ж, у парафії.
Нам було про що поговорити,
просто розповіла йому, як тут усе працює.
Монсеньйор обожнює його, і я розумію, чому.
-Ліза Скарборо! -Звідки ви знаєте?
Монсеньйор розповів мені все про вас.
Він каже, що на денній месі будемо лише ми вдвох.
Отче. Вейд Скарборо. Моя дружина, Доллі.
-Таке приємне знайомство. -Так, пане мере, пані мер.
Перепрошую, що здивував вас так.
Єпархія мала зв'язатися власне з вами.
Звіть мене Вейдом.
Овва, така радість бачити нове обличчя.
Вітаємо на Крокетті, це все, що від нього лишилось.
Крокетт!
Так, ну, це мила назва, так.
Але ви знаєте, це правда. Ми ще той казан, усього потроху…
Скоріше, піньята.
Ціле різноманіття смаків,
що просто продовжують мішати якимось жахливим дрючком.
Ну, ми справді раді додати вас до страви.
-Енні Флінн, отче. -Енні Флінн.
-А це — мій чоловік, Ед. -Ед Флінн.
Отче.
І я помітив, що ви не причастилися.
Щось стало тихо, чи не так?
Мій син Райлі, він…
Зараз не зовсім у стані благодаті.
Ну, слухайте, думаю, це чудово.
Схоже, я не надто корисний людям, що вже у благодаті.
Знаєте, Ісус,
він теж не дуже цікавився такими людьми.
Він ніби йшов до тих людей,
що не мали благодаті.
Схоже, вони були його улюбленцями. Він називав їх друзями.
Так, ми можемо з цим працювати.
Так, ласкаво просимо на Крокетт.
Було приємно знову почути старий переклад.
-Ми не чули його, скільки, років десять? -Так.
Не знав, що ви ще це робите.
Ви помітили, так? Знаю, новий молитовник ближчий до латини, але…
Отакої.
Це ж наш блудний син.
Ні. Думаю, що це ти, блудна донька.
Я лиш чорна вівця.
Довести тебе додому?
Так. Ходімо.
Де ти була?
У Нью-Йорку. На півночі Нью-Йорка.
Я здогадався.
Тобто, коли ти втекла, про це стільки суперечок було.
Багато людей мали теорії, здебільшого про Голлівуд,
а Нью-Йорк — мій здогад.
Чому?
Криті мости.
Досі пам'ятаєш?
Я тобі це розповідала пів життя тому.
Не зразу там опинилася.
Я поїхала на південь, потім на захід.
Була певний час в Остіні. Приєдналася до рок-гурту.
Жартуєш.
Я була такою дурною.
Думаю, ми обидва були дурні.
Поглянь на нас, ми тут, де й починали. Де ми поклялися, що ніколи не опинимось.
А ти що?
Чикаго.
Але без рок-гурту.
Через фінанси. Університет, багато вечірок.
Я шокована.
Заробив багато грошей. Ненадовго.
Акції, потім стартап.
Потім все… Не знаю, зникло.
-Одружений? -Ні. А ти?
Так. Тобто формально так, це…
Але шлюбу кінець. Це теж довга історія.
Дивно бачити тебе у церкві.
Ага, мені теж.
Я ніколи б не подумала, але мені було добре.
Я бачила, що ти не причащався.
Кумедно, люди приходять до Бога у в'язниці.
У тебе завжди був свій шлях.
Так, але це був не він.
Я викинув Біблію першої ж ночі. Але це…
Це не було спересердя.
Я таки намагався. Справді.
Я мав багато часу читати там, і я все це читав —
Тору, Коран, Талмуд, Дао де цзін.
Іудаїзм, буддизм, іслам, джайнізм.
Думав, якщо шукаю Бога, мені слід шукати скрізь.
Вийшов з того атеїстом.
Що?
Це я мала бути безбожною язичницею, а ти — біля вівтаря.
Моя мама у це все не повірила.
І ще ти вагітна.
Так і є.
За цим є історія.
І є, і немає.
Мала мене врятувала.
Вам щось ще потрібно ввечері, отче?
Через шторм, чи…
Ні. Ні, дякую, пані Кін.
Можна дещо запитати?
Вибачте, я не хочу…
Просто ви одягли золоту ризу сьогодні.
Саме так.
Хіба вона не на свята й особливі дні…
Чи не варто вдягнути зелену сьогодні?
Це звичайний час. Зараз сьома неділя звичайного часу.
Ні, боюся, що не зміг знайти зелену ризу сьогодні вранці.
Можливо, монсеньйор Прюїт
зберігав її деінде, враховуючи його психічний стан до від'їзду.
Мені вона здалася кращою, ніж моя піжама.
Чесно кажучи, я не думав, що хтось помітить.
Ну, на майбутнє, дайте знати, якщо є проблема.
Для цього я тут. Я можу замовити ще.
Я впевнений, що знайду її. Мені просто треба повідкривати всі шафи.
Звісно.
Це було неймовірно.
Вдалого дня, отче. Я рада, що ви тут.
Дякую.
І навзаєм.
Мабуть, це дивно, ну, жити там з нею?
Це набагато краще, ніж коли вона була тут. Ти вдома?
Еге ж.
Це, мабуть, дивно.
-Мала кімната, односпальне ліжко. -Насправді, я якось звик.
Тож, ти, типу, повернулася… сюди.
Тобто, ти навмисне повернулася сюди.
Чому?
Як ти, Райлі?
Тримаюся.
Ні, я маю на увазі, як ти?
Я не знаю.
Це типу…
У цьому вся справа. Не знаю. Зовсім не знаю.
Власне, у в'язниці було легко.
Я мав роботу — рахувати дні до закінчення строку, їсти, спати, читати.
Усе було досить ретельно прописане і відрегульоване. Але тут…
Тут…
Я не маю нічого.
Що, влаштуватися на роботу?
Піти до школи? Ні грошей, ні перспектив, я…
Я просто існую зараз.
Це все. Я не маю…
жодної цілі зараз.
Я просто сиджу в будинку батьків, дихаю,
і відчуваю себе нікому не потрібним. Я лиш…
живу.
І це найгірше, бо я не маю бути живим, Ерін.
Тож я не знаю.
Що я тут роблю.
Я їм. Сплю.
Трясця, я не знаю.
Піду додому зараз, повечеряю, перечекаю цю чортову бурю.
Ось так.
Так і зроби.
Перечекай шторм сьогодні, а завтра…
Побачиш, що буде завтра. Знайдеш інше заняття.
Мені шкода.
Що ти таке пережив.
Мені дуже, дуже шкода.
Тож це просто…
Тільки це. Оце велике.
Малі я можу замінити, лише ось це.
Так. Добре.
-Що відбувається? -Мамо. Усе добре.
Клянуся, він там, гуляє пляжем.
Що? Ні, він на материку.
Може, він повернувся,
і заблукав через якийсь стан.
-Я нічого не бачу. -Я його не бачу.
Ні. Клянуся, капелюх, плащ. Я знаю його одяг, і це він.
Ні, він на материку.
Це Прюїт!
Любий, мої очі не такі, як раніше, я не…
Отче Прюїт!
Монсеньйоре!
Отче!
Телефони не працюють.
Нам слід пройтися до парафії і вирішити це.
Переконатися, що все добре.
Я все ж маю перевірити човен.
Тату. Що це?