ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
КНИГА II: ПСАЛМИ
Агов, Воррене.
Йди сюди.
Привіт. Попросиш мера і пані Кін
оминати берег, якщо вони без рукавичок і калош?
-Я скоро закінчу. -Так.
Вітаю, пане мере, шериф каже триматися подалі від берегу, якщо ви без…
-Що каже? Що сталося? -Дай мені твій…
Виведеш паній, добре, Воррене?
Вейде, нам слід про це поговорити.
-За хвилину. -У нас…
Любчику, не треба. Я й сама можу пляжем ходити. Дякую.
Як захочеш, Бев.
Бог тому свідок. Шерифе!
Доброго ранку.
Я ж казав… Тримайтеся подалі, пане мере.
Це може бути якась хвороба чи інфекція.
Знаєте, я пам'ятаю 2002 рік, ціла зграя…
Шпаків. Це були шпаки.
Сотні просто впали з неба, вкривши пляж.
Місто і всю міську площу теж.
Не отримав вичерпної відповіді. Купа теорій.
Блискавка, шум, хвороби. Не дізнались.
І ціла зграя дельфінів на заході.
Більше десятка, та у них не було щелеп.
І от знову. Заради всього святого, що це?
-Їх змило з півночі, так? -Так, схоже на те.
Вони потонули, так?
Північ не затоплювало,
ну, вже років 20 чи більше, але цей шторм, жах.
Можливо.
Та ви казали про якусь хворобу чи інфекцію? Думаєте так?
Але ж ви зараз не бачите нафти?
Ось, гляньте.
-Не наближайтеся. -Так.
Щоб не набратися паразитів. Ось.
Ні. Нафти немає.
Так чи інакше, це дещо. Ви бачили…
Ну, люди тут бачили жахливі речі, що вимивало після витоку.
Ви б побачили. Ви відчули б запах. Тож це…
Це вже дещо, чи не так? Уже легше.
Шия зламана. Трохи подерта.
Ага, чайки порпались у них весь ранок.
Гаразд, але ось у чому річ.
Немає крові. Ніде, ані біля котів, ані на пляжі.
Думаю, це сталося до потрапляння у воду, чи в ній.
Ага. Хижак, так?
Можливо, скопи? Чи якась акула?
Може, багато малих акул. Не знаю.
Знаєте, у нас вони були до…
Не бачив їх давно, знаєте, але, може, це вони.
Може, акули повертаються.
Це не обов'язково погано,
бо де є акули, там є й риба, правда?
Знаєте, я тут нещодавно, я…
Я не знаю, яка природа у вас на острові.
«У вас»? Це ваш острів теж, шерифе.
У нас на острові. Тож я довірив це Едові Флінну.
-Невже? Він тут? -Так, увесь ранок.
Каже, скопи приносили кілька на день,
але стільки — малоймовірно.
А якщо це самі коти. Може, зчепилися.
Північ неначе «Володар мух» для цих котів.
Злякалися через шторм, чи що.
-Була лише одна. -Що це?
-Надішле ще за потреби. -Потреба є. Сказав йому скільки?
Я не знав скільки.
Він думає, тут кілька котів. Скажи, що їх сотні. Знаєш що?
-Скажи йому прийти сюди. -А нащо?
Спалимо їх, раптом це хвороба.
Зберемо, спалимо, подалі від людей,
якщо нині погано пахне…
-Стривайте-но. -Я ще принесу.
Скажи, хай сюди прийде!
Не думаю, що людям це сподобається.
Це занадто. У нас і раніше були дивні речі.
Слухайте. Це громадська безпека. Справді. Вам подякують.
Мер турбується про здоров'я громади.
У вас хороший хлопець. Хороша дитина, якщо вам допомагає.
Так, він… Ну, він хоче бути частиною всього.
Це хороший інстинкт. Тут, у місті,
коли хтось тримається окремо, це шкодить усім…
Ми б дуже хотіли побачити вас двох на месі якось.
Не для навернення. Ні.
У вас своя віра, і, ну, Бог у поміч.
З повагою. І я знаю, що ви їздите поромом,
і проводите неділі у мечеті на материку, та…
П'ятниці.
П'ятниці? Тоді ви тут щонеділі, чудово.
Я вважаю, це посприяє вам у громаді,
якщо ви з'явитеся.
Почитаєте Біблію, оголошення, нічого такого.
Не треба оформляти членство,
лиш показати, що ви — частина цілого.
Розумієте, про що я, шерифе?
Думаю, ми їх спалимо!
-Доцільно. Що безпечніше, то краще. -Так?
Візьмемо бензин, скопаємо яму, додамо піску.
Доброго ранку, Еде.
Райлі. Отакої, ви таке коли-небудь бачили?
Через природні причини, а не витік, зауважте, це природне.
Знаєте, пам'ятаю 2002 рік,
коли ціла зграя шпаків упала з неба.
Ага. Сильна буря.
Райлі був там, але він на пляжі жодного кота не бачив.
-Ти був тут під час шторму? -Нащо тобі це було?
Я бачив… Я думав, що побачив декого.
Ага. Монсеньйора Прюїта.
-Що? -Я не… Я не знаю, що я бачив.
-Ти казав, що був певний. -Ну, не знаю.
-Ну, він на материку. -Так, я знаю.
То, може, ти бачив когось іншого? Щось пов'язане з цими котами?
Ні, я не бачив жодного кота. Я так думаю.
Я не дивився на прибій.
Як справи, Райлі? Як воно, повернення?
Молилися за тебе щотижня. Усі ми.
Ага. Дякую. Все добре.
Доброго ранку!
І тобі доброго. Господи.
Ага. Я б не наближався.
Я десь читав про цю хворобу через котів у вагітних людей.
-Вагітні жінки… -Так. Зазвичай, жінки.
Токсо-щось. Це паразит у котячому лайні,
що шкодить вагітним.
Токсоплазмоз. Це ж наче міф, узагалі.
Легше підхопити на городі.
Ну гаразд… Купа котів. Краще поберегтися.
Що сталося? Тут наче всі вуличні коти з півночі.
Ага. Вони спалять їх усіх.
Слухай. Вибач за минулу ніч. Я просто хотів вибачитися.
За що?
За те, що випустив пару на тобі. Я більше не буду.
Усе добре. Дивися, все вдалося. Ти знайшов свою мету.
-Ага, утилізація котів. -Треба з чогось починати.
Божевільна ніч. Клянусь, я бачив…
Знаєш, монсеньйор Прюїт завжди носить плащ і капелюх?
Так, думаю, що так.
Тож, учора я побачив…
Не зважай. Він на материку. Я просто… Божевілля.
Мабуть, мені краще вже спалювати цих котів. Я маю сісти на човен.
-Уже лишаєш нас? -Ні, просто зустріч.
-Щось хороше? -Ні, це…
Стережися котів.
Не хочу, щоб ти підхопила токсо-кіт-моз, абощо.
Не вказуй мені.
Наш гімн на сьогодні — номер 400 у червоному псалтирі.
«Святий, святий, святий». Прошу встати.
Святий, святий, святий
Господь Бог Всемогутній
Рано-вранці
Наша пісня підніметься до Тебе
Святий, святий, святий
Милосердний і могутній
Бог у трьох іпостасях
Благословенна Трійця
ЗУСТРІЧ АА — ЗАПРОШУЄМО ВСІХ
«Перш як віддано Його на смерть, яку Він Своєю волею прийняв,
узяв Він хліб і склав подяку…»
«Він зламав хліб, подав його учням і сказав…»
БУДЬ ЧЕСНИМ ІЗ СОБОЮ — IV
Це був гарний тиждень. Вітаю всіх вас. Ви всі це заслужили.
-Тіло Христове, Лізо. -Амінь.
Тіло Христове.
-Кров Христова. -Амінь.
Де ви були до цього?
Усі питають, знаєте? Багато пліток у нашій парафії.
Забагато.
Я б із радістю сказав, якби запитали. Але…
Ну, стосовно того, де ми були.
Це, звісно, важливо.
Але це не так важливо, як те, куди ми йдемо.
І всюди, де я був раніше, і зараз,
ну, мене просто вели сюди.
Навіть якщо я тоді цього не знав. І якби не бачив.
Як і тебе.
Я живу тут усе своє життя.
Звісно, але й для тебе теж було «до».
Воно вказувало сюди, знаєш, що це?
Що вказує нам, куди нам іти, знаємо ми це, чи ні?
Це Бог.
Він вказував тобі сюди так само, як і мені.
Доброго ранку!
Ага. Ходімо, друзяко.
Ти в порядку?
Лізо?
Я в нормі.
Все гаразд.
РОЗКЛАД ЗАНЯТЬ
Усе гаразд, Бев?
Ерін.
-Ти мене здивувала. Тобі щось треба? -Віндекс.
Пробувала додати трохи води? Зазвичай так можна довше використовувати.
Я вже викинула пляшку. Але я спробую це наступного разу.
Знаєш, твоя мати часто клала порожні пляшки
назад до шафи.
Половина з них була заповнена лише водою.
Не любила відходів.
Я мала викидати їх сама. Я б сказала: «Пеґґі. Пеґґі Ґрін,
ти нас поховаєш у пляшках, як продовжуватимеш».
А ти… просто викидаєш.
Хіба це не щастя?
Знаєте, це кумедно, бо вдома вона жодну пляшку не лишала повною.
Тримай.
-Це від чого? -Від щурів.
З ними така біда після витоку.
Щури нападали на нас, як сарана.
Схоже, їхнє звичне джерело їжі було забруднене.
Без риби на пристані,
вони проникли у кожну комору на острові.
А це чудово працює. Та те, що сталося з цими котами…
Якщо там річ у якихось диких тваринах,
якомусь хижаку на острові,
що він зробив цим бідним кошенятам? Ну, це…
Я планую просто трохи посипати за будинком, про всяк випадок.
Можу й біля твого також, якщо хочеш.
Та ні. Я впораюсь.
Звісно що так, люба.
Саро.
Так. Сара Ґаннінґ.
Ви… Я чула про вас, отче.
Пол. Гілл.
Чим вам допомогти?
Певен, ви чули що я заміняю монсеньйора.
Так.
Він сказав дещо, коли ми обговорювали парафіян.
Ваша мати… Сказав, що до погіршення її здоров'я…
До цього вона ніколи не пропускала меси. Навіть щоденної меси. Це так?
Моя мати…
Вона була дуже побожна.
Ось у чому річ…
Мамо, дехто прийшов до тебе.
-Джоне? -Ні.
Думає, що ви монсеньйор Прюїт. Вибачте, вона плутає.
Легко помилитися, схожий одяг.
Мамо, це отець Пол.
Монсеньйор Прюїт відсутній деякий час, а він прийшов…
Ну, я прийшов провести месу, пані.
Я буду там, у кабінеті, якщо щось треба.
Якщо у неї почнеться напад, зайдете до мене.
Звісно.
«Най благодать Господа нашого Ісуса Христа, і любов Бога
й товариство Святого Духа буде з вами».
Тіло Христове, Міллі.
Кров Христова.
Ти таки пройдеш повз, не привітавшись?
Я не хотів тебе турбувати.
Ти дуже уважний.
-Хочеш чаю? -Ні, я просто йду назад.
Як минув твій день?
Ого. Мене вже давно ніхто про це не запитував.
У в'язниці ніхто не питає?
Ні, там ніхто не має питати. Кожен день однаковий.
А як твій день?
Чесно кажучи, було нудно.
Хочеш мою рутину? Віддам задешево.
Задешево? Хай так і буде, бо я буквально без копійки.
Презентуєш?
Господи, хочеш презентацію?
Я багато їх бачив.
Ага, бо ти був однією з акул бізнесу.
Еге ж, акула бізнесі у Кремнієвій долині.
Клич мене містером Чудовим.
Отож, акули.
Ти коли-небудь прокидався і їхав на зустріч анонімних алкоголіків,
думаючи: «Має бути дещо краще».
Я слухаю.
Патентована рутина Ерін починається з 40-хвилинної ранкової нудоти.
Продовжуй.
Потім клас із підлітків, які думають, що ти ідіотка,
і половина з них пахне човнами, бо вони працювали вранці.
Непогано.
Потім, зустріч ради, де ти будеш ніби
умовно осуджена за розпусту з боку Бев Кін.
Вона сумує за твоєю жахливою матір'ю.
А за цим іде година вечірньої нудоти.
Вечірня нудота гірша за ранкову нудоту?
Значно.
Бачиш, через це я проти.
Дуже шкода.
Я маю йти. Не хочу, щоб батьки чекали.
Дещо ніколи не змінюється.
Я пам'ятаю 15-річного Райлі, що вилазив з вікна моєї спальні,
щоб не застукали.
Не хочу засмучувати батьків.
Добраніч, Ерін.
І тобі.
Привіт, любий.
Як минув день?
Гаразд.
Готові?
Ось вони. Доллі, Вейде.
Сьогодні більш людно.
Дочекайтеся Великодня.
Якби не він і Різдво, дехто взагалі б не приходив.
Але не ми.
Це чудово — бачити так багато вас сьогодні тут.
Але я маю запитати, чому не кожної неділі?
Різдво, Великдень, зрозуміло.
Але й на початку Великого посту людей трохи більше.
Чому так? Що такого особливого сьогодні?
Попільна середа, початок Великого посту. Навряд чи це задоволення.
Початок покаяння, задля спокути наших гріхів.
Гріх.
Ця темрява, чорнота, що вилилася у нас.
Ця темряви, яку ми наносимо сьогодні на чоло.
Лише ця пляма.
Пляма смерті, попелу, гріха для покаяння.
Через те, куди це все насправді веде, — до Великодня.
До відродження, воскресіння, вічного життя. Життя, що постає знову.
Навіть із темряви знову з'являється любов.
Навіть із гріха. І цей острів, він ще підніметься.
Навіть з лиха почнеться відродження, відновлення, вічне життя.
Ісус любить вас.
Бачить у вас найкраще, бачить вас справжніми.
Адже не забувайте, кого він шукав?
До кого він звернувся, щоб збудувати свою церкву?
До апостолів.
Перші учні Ісуса були рибалками.
Одне з його перших чудес, так?
Сіті порожні, рибалки у розпачі.
Ісус казав: «Попливіть на глибінь і закиньте на полов свій невід»,
і зробивши це, вони безліч риби впіймали.
Він бачить вас. Так, він бачить вас, брати і сестри,
і він воскресить цей острів, і він знову наповнить ваші сіті.
Чудово, що ви прийшли, та благаю, повертайтеся.
Ці двері завжди відчинені, як і ворота Його.
Ви просто приходьте. Бог зробить решту.
Як нам каже Псалом 60,
«Боже, ти відкинув нас, прорвав наші ряди,
Ти розсердився, але прийми нас знову до себе!»
Чи знаєте ви, що таке псалми? Це пісні.
Псалом — від грецького psalmoi. Означає «музика».
Пісні-молитви. Пісні-возвеличення.
Це ми. Такими ми маємо бути.
Ось що означає мати віру,
коли у темряві, в найгірший час,
за відсутності світла й надії, ми співаємо.
«Віднови нас», — співаємо ми до неба. І Він відновить, мої друзі. Обов'язково.
Та ж рука, що завдала вам труднощів,
вона ж і зцілить вас.
Пам'ятай, що ти порох і до пороху вернешся.
Пам'ятай, що ти порох…
Лоррейн, пам'ятай, що ти порох.
І до пороху вернешся.
Пам'ятай, що ти порох і до пороху вернешся.
Фіоно, пам'ятай, що ти порох і до пороху вернешся.
Ерін, пам'ятай, що ти порох і до пороху вернешся.
Томе, пам'ятай, що ти порох і до пороху…
Райлі, ходім.
Ні, мамо, все добре. Іди собі.
Ні, любий. Це не таїнство.
Це благословення. Прошу.
Едварде, пам'ятай, що ти порох і до пороху вернешся.
Райлі, пам'ятай, що ти порох…
і до пороху вернешся.
Благослови тебе Бог, сину.
Амінь.
Пам'ятайте, отче Пол, що ви порох і до пороху вернетеся.
КРОК-ПІКНІК
Знаєш, як це.
Улов зростає, а субсидії знижуються.
-Зовсім трохи. -І ми там, звідки почали.
-Три відсотки. Навіть два допомогли б. -Не можу.
Це була ціла подія.
Вам немає з чим порівняти, це ваш перший раз, але…
Ну, раніше це просто був весняний фестиваль,
потім приєдналася церква Св. Патріка
і ми вигадали назву: «Крок-Пікнік».
Намагалися щось вигадати.
Ну, ми дуже раді бути тут. Чи не так?
Ага.
-Я піду гуляти з Ворреном. -Так, розважайся.
Ти рада, що прийшла?
О так! Наче друге побачення.
Було цікаво, що це за місце
відтоді, як я побачила в новинах подію з танкером.
І тут усе, як ти розказувала. Ти маєш поїхати звідси.
Ну, я не знаю, як перевезти матір кудись.
Я думаю, що момент минув.
І вона хоче бути саме тут. Це єдине місце, що вона знала.
Я не хочу, щоб вона померла деінде.
Але так.
Потім я маю поїхати звідси.
Так, не дивись, але, думаю, ми турбуємо ваше духовенство.
Не наше.
Він — новий. Але, думаю, у всіх них є той…
Тут був один старий монсеньйор ще до мого народження.
І він так само на мене дивився.
Увесь час. Навіть коли я була дитиною.
Мене це бентежило, я думала…
-Що він знає. -О так. Точно, він знав!
Чарівно, чи не так?
Так. Здається, усі розважаються.
Великодній фестиваль на острові Крокетт. Це особлива річ.
Я надаю перевагу Великодню, а не Різдву, якщо чесно.
Це моя улюблена пора року. Оновлення, воскресіння.
Як там монсеньйор Прюїт?
Він скоро повернеться?
Він теж його любив, Крок-Пікнік.
Думаю, він його вигадав.
Так, у нього все добре. Йому краще.
Не ідеально.
Однак, він шанобливо згадує тебе, до речі. Добре пам'ятає.
Він узагалі на ногах?
Чому питаєш?
Нічого, просто…
Тоді вночі, коли був шторм,
присягаюся, я бачив його на пляжі. Він ішов під дощем.
Це навряд чи.
Так, припускаю, що це міг бути хтось інший…
Але капелюх, плащ. Це…
Це божевілля, знаю. Якщо він не на острові, власне.
Я розмовляв з ним тієї ночі по телефону.
Якраз перед штормом, щоб розповісти йому про перший день.
Це було після обіднього порому.
Він говорив по телефону звідти, тож, хіба що він приплив сюди.
Між нами двома, Райлі, мені шкода це казати тобі,
але він не одужує. Тож, нескоро.
Мені дуже шкода.
Ага.
У всього є свій час.
Я ціную вашу увагу, отче,
та, впевнений, що інші тут теж чекають вашої компанії.
Не хочу вас затримувати з міським вигнанцем.
Вигнанцем. Та ні… Ти змусив мене сказати правду.
В мене є порядок денний. Твоя мати згадала,
що тобі доводиться їздити на материк на зустрічі анонімних алкоголіків.
Це через печатку для ради умовно-дострокового звільнення?
Дякую, мамо.
Тож я подумав, що можна влаштувати зустрічі тут.
І заощадити твій час на дорогу.
Пошкодувати тебе, аби ти не марнував день на «Красуню».
Влаштуємось у центрі відпочинку.
Розумію, чому Крокетт ще не має такої організації.
Думаю, тут невеликий попит.
Та це не означає, що немає потреби.
Залежних від алкоголю багато, а надто нині.
Один повноцінний алкоголік,
відповідальний за нещасний випадок на полюванні у нетверезому стані,
через що паралізувало малу Лізу, як мені відомо.
Не знаю, чому я назвав це «нещасним випадком на полюванні».
Тут не так багато здобичі. Думаю, Джо просто стріляв, щоб стріляти.
Так, та він досі п'є.
Але людина як ти, Райлі, яка вже кинула,
могла б стати прикладом.
Ти уявляєш? Що ти можеш зробити?
Просто пропустивши подорож на материк?
Ви не проти, якщо я втручуся?
Зовсім ні, пані Ґрін.
Чудова проповідь сьогодні, отче.
Дякую. Гарний день, чи не так?
Подумай, про те, що я сказав. Я не ображуся.
Тобі дали три. Амбіційно.
-Думаю, вони й не знали. -Ага.
Колись я думала: «Якось я підросту, візьму купони на випивку
і обміняю їх на келих вина».
«Тоді я почуватимусь дорослою».
А зараз отак.
Двоє дорослих з купонами на випивку, і жоден їх не може використати.
Мати ходила по людях і питала, чи їм треба купони,
до вечора вже мала жменьку цих блакитних купонів,
які слухняно витрачала.
Ранок після пікніка не був найкращим.
Мені шкода.
Усе гаразд. Вона тут просто скрізь.
Спогади про неї. Я працюю там, де вона.
Я живу в тому ж будинку, сплю в тому ж ліжку.
І я самотня, як вона.
Продовжую говорити собі, що це лише тимчасово, але я…
Ти не така, як вона.
Я це пам'ятаю. І в тебе все буде…
-Добре. -Чудово.
І як учителька, і як мати, і чим би ти ще не займалася.
Мені багато невідомо про тебе, але це я знаю.
Ти впораєшся.
Пайку!
Боже, ні! Пайку. Пайку!
Боже мій, ні!
Ні, Пайку.
Ні. Хлопчику, ні. Мій хлопчику.
Що сталося?
Хто це зробив? Хто зробив?
Хто це зробив? Хто з вас?
Хто зробив це з безпорадним собачкою?
Боже мій. Пайку.
Агов. Спокійно, Джо.
-Відомо, що трапилось? -Так. Його отруїли!
Ось що трапилось.
Не любите мене? Гаразд!
Через те, що я зробив, мені байдуже до себе теж.
Але що він вам зробив? Хіба він вам нашкодив?
Шерифе, Джо, я не ветеринар, але, даси оглянути?
Ти допоможеш?
Хтось бачив, як він щось їв?
Можливо, він щось не те з'їв.
А може, це був нещасний випадок.
Випадок?
Джо.
Як…
Мій друзяка мертвий.
Так, усі, ходіть. Гайда. Ходіть.
Ходіть, усі. Ви чули шерифа? Гайда.
Не будемо заважати, добре?
Доброго ранку.
Доброго. Ти рано.
Так, я мав надію, що зможу допомогти на човні.
Просто… я хочу бути корисним, тату.
Ну, тобі знадобиться краще взуття.
Я гляну, чи зможу щось знайти.
ГОСПОДЬ — МОЄ СВІТЛО І СПАСІННЯ МОЄ ПСАЛОМ 27:1
Ось і ви. Все як завжди.
Кумедно, як лави рідшають, коли кожен отримав попільний хрест, чи не так?
Кров Христова, Лізо.
Амінь.
-Тату, бережи спину! -Ні. Це…
Усе добре, так.
Я в нормі.
Ви двоє, додому. Без дурниць.
Вам допомогти?
Шерифе.
Боже мій, ви мене налякали. Що вас привело сюди?
Невже робота привела вас сюди, чи не так?
Сподіваюся, ніхто з дітей не втрапив у халепу.
Ні, нічого подібного.
Лише намагаюсь розгадати цю острівну загадку.
Коти.
Собаки.
Виявилося, що це отрута.
Трагедія.
Мені цікаво,
ви говорили деякий час назад про щурів, суміш, що це було…
Хімікат 1080.
Хімікат 1080. Він там, за вами, чи не так?
Так.
І так, ви маєте рацію.
Після тих кішок,
через те, що причина цього невідома,
я посипала трохи — стратегічно, обережно — навколо будинку.
Мене просили зробити це й інші.
І якщо цей бідний пес, якщо він проковтнув його випадково,
ну, це буде просто біда.
Ви ж це хочете сказати?
Прошу, якщо це сталося, якщо ви впевнені…
Не знаю, чи зможу себе за це вибачити.
То це воно?
І взагалі…
Ви впевнені?
Не можу сказати.
Не можу сказати нічого напевно.
Хтось інший має доступ до цих хімікатів?
Так, я сподіваюся.
Зрештою, вони для острова. Ми зберігаємо їх тут.
Дідько, от ви ж просто так увійшли.
Якби ви хотіли щось узяти, хто б дізнався?
Маєте рацію.
Я розумію, про що ви, і ви маєте рацію.
Мені таки треба замкнути кімнату.
Гарного дня, Бев.
І вам також, шерифе.
Я зайду протягом пари тижнів замінити масляний і повітряний фільтр.
Але має вистачити.
Нащо ж ти? Я уникаю темних газованих напоїв.
Не знаю, чи досить грошей. Я можу виписати тобі чек.
Досить.
Іншим разом.
Гаразд. Просто не вмикай його надовго.
-Тільки для надзвичайних ситуацій. -Так.
Джо.
Шарифе.
Що ти тут робиш, Боуле?
Допомагаю своєму другові Джо. Як і щомісяця.
Він ремонтує мій генератор. Замінює фільтри час від часу.
То якщо я обшукаю кишені, що знайду? Повітряні фільтри?
Якщо обшукаєте кишені, знайдете кулак у вашій пиці.
Добре. Досить жартів, ти, клятий недоумку. Це…
Шерифе, обшукуйте що завгодно на моїй території. Дайте собі волю.
Мій друг тут проїздом, він не хотів зашкодити.
Він не винен, що народився з кепським почуттям гумору.
Малий мені допомагає.
Малий — наркодилер.
Тільки не тут, тут — ні.
І він єдиний на цьому острові, хто вважає мене за людину.
Тож якщо річ у цьому,
якби ж усі ви, засранці, були наркодилерами.
Висунув їй звинувачення?
Пані Кін наполягає, що не знає, що сталося.
Наполягає? То прямо так і сказав би, трясця. Це ж усе змінює.
Отже, навколо є хімікати від щурів різних.
Щури.
-Якщо собака щось з'їв… -Пайк.
Його звали Пайк.
Якщо Пайк випадково щось з'їв…
Це не нещасний випадок, зрозумів?
Та знаєш що, шерифе?
Я інакшого й не очікував.
Якщо мова про мене, це місце і про неї.
Вона повбивала пів острова через цей бісів витік.
-Яке діло до собаки на додачу? -Я чую тебе, Джо.
Ага, я знаю цю жінку ще з початкової школи.
І вона нічого й ніколи не робила просто…
Знаєш що? Забудь.
Ти розумна людина, Шарифе,
але в цьому випадку ти не знаєш, про яку хрінь ідеться.
Тому просто облишмо це.
Я теж знаю Бев Кін. Не так добре, як ти,
та достатньо, щоб знати, що ти не помиляєшся.
Ти правий, Джо.
Дякую.
ЦЕНТР ВІДПОЧИНКУ МОНСЕНЬЙОРА ДЖОНА МАЙКЛА ПРЮЇТА
Маю сказати відверто, я й не уявляв,
як це буде незручно удвох.
Я й справді не знаю, як почати.
-Райлі. Алкоголік. -Привіт, Райлі.
Гаразд, не заперечуєш, якщо я почну з Прийняття?
Прошу.
Гаразд.
Боже, чого не зміню, дай супокій прийняти мені, що…
Може, слід це зробити разом.
Дай супокій прийняти мені, що можу,
дай звагу змінити, дай ясність узнати різницю.
Амінь.
Починаймо. Як ви хочете, щоб це проходило?
Просто поговоримо.
Добре.
Я хочу поговорити про це місце.
Як я чув, Бев Кін заохочувала людей
брати виплати від нафтових компаній ще на початку.
Здається, це велика сума,
поки не порівняєш з парою років без зарплатні,
але небагато людей тоді щось підраховували.
І Бев Кін каже:
«Уперед, беріть гроші. Це дарунок Божий».
«І, можливо, віддайте Богові, поки маєте».
І вони віддали.
Вони беруть, обертаються і віддають частину церкві,
а оскільки Прюїт хворів, це значило, що вони віддавали все їй.
І це, здається, неправильно.
І, от дивина, вона будує цей центр відпочинку.
Хтозна, чи це вартує того, що люди дали.
Через те, що багато з них уже відійшли, ніхто не знає.
Католицька церква як є.
По всьому світу
у цих малих голодних містечках стоять великі гарні церкви.
Вищають і гарнішають, поки містечка вимирають.
Церкви просто гладшають, висмоктуючи все з міста.
Гаразд, тож… Можна цілком сказати, що ти не релігійна людина.
-Цілком. -Так було не завжди.
Ти був вівтарником.
Це вас дивує?
Монсеньйор Прюїт казав, що раніше
він не думав, що тобі не вистачало віри.
Так, я волів би не заходити задалеко сьогодні.
Ви начебто добра людина.
Робите мені послугу. Я не хотів образити.
Це важко зробити.
І на зустрічі анонімних алкоголіків не захищають почуття людей, чи не так?
Справа в одужанні, відповідальності, чесності,
підтримці — перш за все.
-І звісно, у вищій силі. -Так, і це.
Бачите, це…
Це не єдиний шлях до одужання.
Чули коли-небудь про РО?
-РО? -Це АА для піратів?
«Раціональне одужання». Засноване на розумі й психології.
Це розширення людських можливостей, а не безсилля.
Тож, ти — вища сила, отак це працює?
Техніка розпізнавання голосу залежності, ось як це працює. ТРГЗ.
Розпізнання голосу залежності всередині.
Справа не в тому, що я хочу пити, а що голос залежності хоче, цей ГЗ.
Отже, ви вчитеся ідентифікувати це, відокремлювати його й контролювати.
Стати власною вищою силою, і це тобі допомагає?
Я нічого не випив за чотири роки.
Невеликий вибір у в'язниці, правда?
Ні.
Слухай, перше диво Ісуса — перетворення води на вино.
Алкоголь — не щось добре чи погане. Ні. Справа в людях.
Знаєш, хто на це страждає?
Та багато з нас — один із дванадцяти.
-Не рахував. -Так, із дванадцяти.
Цікавий збіг, це число часто з'являється в Біблії,
але є кожен дванадцятий, кому алкоголь,
що не є хорошим чи поганим, завдає страждань.
Завдав тобі страждань.
Я знаю, що я це зробив.
Бог може взяти цей біль і перетворити на щось хороше.
На щось із ціллю.
Страждання стануть подарунком.
Усе залежить від нас.
Що ми робимо, як на це реагуємо.
Отже, алкоголь — це не добре і не погано.
Те ж саме з почуттям провини, горя, страждань.
Все залежить від того, що ми з цим робимо.
Що може окриляти більше, ніж це?
Ні.
Алкоголь не є добрим чи поганим.
Але той я, яким ставав, коли достатньо випивав, —
він був поганим.
Він був егоїстичним і недбалим, зіпсував мені життя.
Всередині мене є диверсант,
і я завжди думав, що ми порозуміємось.
Що ми навчимося жити один з одним, бо він не нашкодить мені.
Я його годував, тож він не мав мені зашкодити.
І якось я прокинувся і дізнався, що він когось убив.
Тобто я вбив когось.
Отже, хто тут винен? Я винен.
А Бог?
Він дав цьому статися, так?
Розумієте? Ось чого я не збагну.
Ви маєте рацію, у світі стільки страждань.
Так багато. І ще є ця вища сила.
Ця вища сила, що може стерти весь той біль,
просто махнувши рукою, змушуючи це все зникнути, але ж ні?
Ні.
Ні, дякую.
А найгірше, що та сила більшості з нас усе пробачає.
Ми можемо просто стояти
і дивитися на Лізу Скарборо у візку.
Бачимо, як Джо Коллі спивається до смерті.
Ми бачимо стільки людей, що потрапляють у бездонні ями
жаху, і терпимо це.
Толеруємо це,
бо можемо сказати: «Шляхи Господні несповідимі».
Чи, може, так задумано і з цього вийде щось хороше?
З моєї пиятики хорошого не вийшло.
Нічого хорошого не вийшло з убивства цієї дівчини.
Хорошого не вийшло з пиятики Джо Коллі.
Нема хорошого в тому, що Ліза не зможе ходити.
Нічого хорошого не вийшло із тонни сирої нафти, що заповнила затоку.
І єдине, єдина бісова річ що дає людям змогу терпіти,
спостерігати за стражданнями, нічого не робити, нічого, трясця, не робити,
це думка, що страждання є дарунком Бога.
Яка жахлива думка, отче.
Так.
Так, із цього питання у Писанні чи у світі нічого немає,
що б казало про те,
що Бог відміняє особисту відповідальність.
Такого там точно немає.
Зовсім ні.
Я вірю, що Бог може взяти наші діяння,
навіть наші жахливі діяння, і перетворити їх на дещо інше.
Знаю, що Він знайде в них хороше,
і знайде в них любов, бачимо ми її чи ні.
Ось що я знаю… Райлі Флінн.
Ось що я знаю.
Мені дуже шкода.
Ти правильно вчинила.
Краще перестрахуватися, так?
Усе добре.
Дякувати Богу.
Так, усе гаразд.
Лише трохи виділень.
Вибач, що розбудила.
А якби чекала до завтра і раптом дійсно трапилося б щось серйозне?
Ні, люба. Тому я тут. Ти вчинила правильно. Послухай.
Привіт, крихітко.
Бачиш? Дитина у нормі.
Лише мама трохи на нервах, Мала Ніжко.
Це тому, що вона любить тебе.
-Ще раз дякую. -Звичайно.
Саро!
Господи, Мамо!
-Біжи швидше! Біжи! -Господи.
Я думала, що бачила твого батька.
Його одяг. Я думала, то твій тато.
Тато мертвий вже 15 років.
Казати тобі це не стає легше.
Ні, це було щось інше. Він підійшов аж до вікна.
О, Саро. Те обличчя.
Те обличчя.
Агов?
Хтось там є?
Агов?
Хтось там є?
Хто там?
ЦЕ МІСЦЕ ПРОКЛЯТЕ
Це ти, Укере?
ДРУГА НЕД1ЛЯ ВЕЛИКОГО ПОСТУ
-Доброго ранку, отче. -Лізо.
Наш респонсорійний псалом нині — Псалом 27.
«Господь — моє світло й спасіння моє, кого буду боятись?»
«Господь — то твердиня мого життя, кого буду лякатись?»
«Коли будуть зближатись до мене злочинці, щоб жерти тіло моє,
мої напасники та мої вороги, вони спотикнуться й попадають».
«Коли проти мене розложиться табір, то серце моє не злякається».
«І коли проти мене повстане війна,
я надіятимусь на поміч Його».
«Одного прошу я від Господа, буду жадати того,
щоб я міг пробувати в Господньому домі по всі дні свого життя».
Тіло Христове, Лізо.
Амінь.
Ходи. Тіло Христове.
Отче, що ви робите?
-Тіло Христове. -Що ви робите?
Ні.
Ну ж бо.
Тіло Христове.
Ні, припиніть.
-Це жорстоко. -Давай.
Лізо, мила. Що з вами таке?
Якщо це жарт, це не смішно.
Лізо.
Що?
Тіло Христове.
Амінь.