SERIÁL NETFLIX
KNIHA III: PŘÍSLOVÍ
Smiluj se, Pane, neboť jsem zhřešil.
Ne, tak to není.
Smiluj se, Pane, neboť zhřeším.
Zítra ráno se představím farníkům
a budu jim lhát o páteru Pruittovi.
Nejen, že zamlčím pravdu, budu přímo lhát.
Neřeknu jim, že John Pruitt na tom byl hůř, než mysleli,
když ho na ten výlet posílali.
Velebný pane? Pátere Pruitte? Kam jdete?
Naše skupina jde tudy.
A často ztratil svou skupinu.
První den v Jeruzalémě se často ztratil
a byl opravdu
vyděšený.
Nebyla to obyčejná senilita.
Svírala ho ve spárech demence,
pokročilejší, než si kdokoli z farníků připustil.
Ten muž…
již překročil čas, který mu byl na Zemi vyměřen.
Ale nic z toho jim neřeknu.
Řeknu, že se zotavuje v nemocnici na pevnině.
Že se věci mohou pořád vrátit k normálu
a bude stejný, jak si ho pamatují.
Že to bude ten muž, vůdce
a pastýř, kterého léta milovali.
Řeknu jim tu lež
v jejich zájmu. Takže až to začne, budou připraveni.
Na to, co přijde.
Na zázraky, které je čekají.
Otče?
Otče!
Otče? Jste v pořádku?
Mám zavolat doktorku Gunningovou?
Je to zázrak. Skutečný zázrak.
No není?
Je to vážně úžasné.
Reflexy jsou slabé, ale zase je má.
Cítila jsi něco?
Cítilas v nohách něco už před dnešním ránem?
Nevím. Ale i když jsem je necítila,
vlastně jsem je cítila. To byly ty fantomové…
Fantomové bolesti, to ano. Ale nic nového? Nic se nezměnilo?
- Ne. - No, já…
Stojíš a chodíš, to je hlavní.
Strašně ti to přeju, Leezo.
Svaly máš pochopitelně trochu zakrnělé. Dám ti…
Zatím se opírej
o tuhle hůlku, i na krátkých procházkách.
Zapíchni ji krok před sebe a opři se o ni.
- Chápeš? - Už jste někdy…
Viděla jste někdy něco takového?
No není to zázrak? Opravdový, o jakých se píše v evangeliích.
Tohle skutečně vidím prvně.
Ale zranění páteře se skutečně někdy samy zhojí.
Je to výjimečné, ale stává se to.
Strašně ráda by Leezu vzala na pevninu na důkladnější testy.
Já nevím.
Když tomu porozumíme,
pomůžeme dalším trpícím…
Já vím, o to nejde. Ale…
Za ty roky jsme byli u spousty specialistů
a zkusili experimentální léčby…
Popravdě řečeno…
Platíme nájem v domě, který nám patřil.
Polovinu jídla kupujeme na poukázky
a druhou polovinu nám dá farnost.
Nestěžujeme si, zlatíčko.
Ty nám stojíš za všechno jmění, a nejen to.
Ale bez CT vyšetření
nebo lumbální punkce nezjistíme, co se děje…
Dokáže stát a chodit. Jsme za to vděční.
Zázrak se nemá dávat pod mikroskop.
Máme prověřovat dar od Boha?
Kam ses poděla?
Mami, jak ses sem dostala?
To je můj pokoj.
- Jo, mami, ale není pro… - Je jiný.
- Přece nemůžeš chodit do schodů. - Můj pokoj…
Znáte mou dceru Sáru?
- Je doktorka. - Jak tě dostanu dolů?
Řekne vám, že mám špatnou kyčel.
A nemohl by… Má žena.
- Pomodlil by se za ni? - Můj muž je moc nemocný.
Uklidněte se. Takhle to přece nefunguje.
Nic se nesmí přehánět. Bůh nestojí o chvalozpěvy.
Modleme se.
„Vzdejte díky Bohu, neboť je dobrotivý.
A jeho milosrdenství trvá navěky.
Vzdejte díky Bohu všech bohů, neboť jeho milosrdenství trvá navěky.
Vzdejte díky našemu Pánu, neboť jeho milosrdenství trvá navěky.
Jen On dokáže konat zázraky.
A jeho milosrdenství trvá navěky.“
REKREAČNÍ STŘEDISKO REVERENDA JOHNA MICHAELA PRUITTA
Čtvrtý krok může být hodně těžký, ale vím, že to zvládneš. Opravdu.
Fakt si o tom nepromluvíme?
Klidně můžeme.
Je toho plné město.
U Sv. Patrika se stal zázrak. Za chvilku budete mít
v kostele všechny lazary z okolí.
Nedivil bych se, kdyby vám volal reportér z pevniny.
Bude chtít napsat článek o Leezině uzdravení
a o knězi, který ji uzdravil.
Odmítl bych. O publicitu nestojím.
Jak říká Matoušovo evangelium: „Když prokazuješ dobrodiní,
ať neví tvá levice, co činí pravice.“
A Dolly s Wadem
určitě nechtějí ze své dcery dělat senzaci.
Vlastně si nemyslím,
že to mimo Crockett vzbudí až takový zájem.
A to je jen dobře.
Jde přece hlavně o Leezu.
Jo.
Jsem docela racionální chlapík
a vy víte, že naše mýty a náboženství
pramení z přirozených událostí, které neumíme vysvětlit.
Takže se tím nenechám zmást.
To je dobře.
Pochopím, že ji špatně diagnostikovali.
Díval jsem se. Vzácně se to stává.
Takže se jí mohlo tělo celou dobu pomalu hojit.
Všechno to dokážu pochopit, když se snažím.
- To je báječné. - Až na jedno.
Musel jste to vědět.
Musel jste vědět, že už může chodit.
Vystoupal jste po schodech a pokynul, ať jde za vámi. Kdyby nemohla,
co by s vámi bylo?
Co by si o vás farnost pomyslela, kdyby nešla?
- Ale šla. - Musel jste to vědět.
- Co ti mám říct? - Jak jste to věděl?
Nemám odpověď, která by tě uspokojila.
Tebe ne.
Někomu jinému bych řekl, že jsem to cítil,
když kolem mě jela po rampě,
že jsem to skoro viděl a slyšel v hlavě její hlas.
V tu chvíli jsme byli propojení.
Jiným by to vysvětlení stačilo, ale tobě ne,
viď, Riley Flynne?
Asi chci slyšet víc.
A já si budu vždycky přát, abych ti mohl říci víc.
Ale nic víc nemám.
Bolí to?
Ne.
Chceš vzít batoh?
Jasně, díky.
- Bolí tě to při chůzi? - Jak je?
No tak. Nechte ji.
Dobré jitro.
- Brýtro, slečno Greenová. - Brýtro.
Co to děláš?
A co tvá záda?
Jen si se mnou zatanči.
Tak jo.
Co?
Tělo Kristovo.
SLOUČENINA 1080 - FLUORACETÁT SODNÝ SMRTÍCÍ JED
ZÁZRAK U SVATÉHO PATRIKA
Tenhle týden naplňte i ty další karafy. Je tam spousta lidí.
Spousta lidí.
Máme ještě láhev?
Nějaké tu byly, ale už jsem je dlouho neviděl.
Jděte se připravit. Udělám to.
- Není zapálená. - Sakra, moje chyba.
Zapalovač.
Jdeme!
Když jsme před třemi týdny započali naši kajícnou cestu,
žádal jsem ty z vás, kteří tu byli, aby si odnesli pár slov.
Znovuzrození, druhá šance, život věčný.
Z toho jde jednomu hlava kolem, že?
Sotva si umím představit příští týden, natož věčnost.
Pro mnoho z nás je věčnost abstraktní pojem.
Je to metafora, barvitá nadsázka.
Když čekáme na něco, co chceme, trvá to věčnost.
Třeba v dopravní zácpě.
Abstraktní pojmy, metafory, barvité nadsázky.
Pro nás možná ano, ale pro Boha ne.
Pro něj ne. A pro nás by taky neměly být.
Přijímání, proměňování chleba a vína
v tělo a krev Kristovu.
Metafora? Bůh tvrdí, že ne.
Zázraky, chození po vodě, vzkříšení mrtvých. Abstraktní pojmy?
Bůh říká, že ne. Věčný život je barvitá nadsázka?
- Ne. - Přesně tak. Jen to řekněte.
Boží dary jsou stejně reálné jako zem po které chodíte.
Jeho úmluva také není abstraktní.
Ne. Je to smlouva vyrytá do masa a posvěcená krví mučedníků.
A stejně si při nejlepší vůli neumíme představit,
jako obraz v naší mysli, tu odměnu, kterou nám přislíbil.
Pokud tu hledáte odpovědi na věci nepoznané,
musím přiznat, že ty odpovědi nemám.
A pokud chcete vědět, proč a jak Bůh utváří svět, vězte,
bratři a sestry, že to chci také vědět. Nemám odpovědi. Nikdo je nemá.
Ale mám něco, čím nás Bůh štědře obdaroval,
záhady.
Bůh nám jen zřídka dává zázraky, zato záhady…
Promiňte.
Nám… dospělým
se většinou záhady nezamlouvají.
Když něco nevíme, je to divný pocit.
Ale proč? Člověk se pak cítí jako dítě.
Dívá se na věci s úžasem a odzbrojující upřímností.
Je bez viny, lehký jako vzduch.
Lehce se ohýbá pod Božím slovem…
Moc se omlouvám. Jsem…
Promiňte, jsem dnes trochu unaven.
Točí se mi hlava.
Ale už je to dobré. Moc mě to mrzí.
Čím více víme, tím méně se ohýbáme.
A čím křehčí jsme, tím snáze se lámeme.
Někteří by třeba řekli, že je ostrov zlomený. Nebo byl.
Ale já vám říkám…
že ostrov Crockett čekají zázraky, zmrtvýchvstání těla i duše
a vykoupení těla i duše.
Žádné metafory a abstrakce, ani barvité nadsázky.
Znovuzrození, druhé šance. Věčnost…
Běž pro dr. Gunningovou!
Nechme je o samotě.
Saul se obrátil na víru na cestě do Damašku.
Byl nepřítelem církve a pronásledoval křesťany.
Do Damašku jel mnoho z nich zajmout.
Ale jak víte, když se blížil k Damašku,
spatřil tak jasné světlo, že ho srazilo z koně.
Ta záře ho oslepila. A pak k němu promluvil Ježíš.
Za několik dní prozřel a stal se Kristovým následovníkem
coby apoštol Pavel.
Byla to tatáž cesta mimo město, kde se páter Pruitt,
zmatený a vyděšený, naposled zatoulal od ostatních poutníků.
Asi si ani nevšimli, že chybí.
Jeho chřadnoucí mysl mu nepomohla, a tak zabloudil na poušť.
Ne… Zmatený páter,
ztracený ve světě i ve své mysli,
se vzdálil od své skupiny.
Bylo jasné, že na té pouštní cestě do Damašku zemře,
když tu ho zastihla hrozná písečná bouře.
Poslední dobou tam řádily hrozné bouře.
Slýchával o těch neuvěřitelných seizmických bouřích.
Ty bouře prý dokonce odkryly starověké pouštní rozvaliny,
když hnětly zem, zvířily písek
a přivedly k životu dávno zapomenuté budovy.
Ruiny, dlouho skryté v písku.
Páter Pruitt bloudí ve vichřici.
Písek ho štípe do očí i do tváří,
když tu najednou mezi dunami spatří něco tmavého.
Možná ústí jeskyně.
Vchod do nějaké staré zříceniny.
Mdlý rozum mu velel, aby se tam skryl,
a tak do té temnoty dychtivě vstoupil.
Zdálo se, že vstoupil do vchodu do jeskyně.
Když tu všechno světlo…
- Jen malá závrať. - Možná ano.
Ale i tak si vás poslechnu.
Hluboký nádech.
- Už mi vážně nic není. - A výdech.
Máte zrychlený tep a teplotu.
Jako by vaše tělo bojovalo s virem, ale žádný extrém nevidím.
Takže je v pořádku?
Přežije to.
Ale jste dehydrovaný, Otče. Nejezte moc slaná jídla,
pijte hodně vody a odpočiňte si,
ať to ze sebe dostanete.
Děkuji.
Jen dělám svou práci.
Děláte víc než to. Staráte se o lidi.
O mě a svou matku, o celý tenhle ostrov. Jste lidem útěchou.
Jsem na vás pyšný.
Děkuji.
Slyšel jste doktorku. Pijte.
Zruším vám všechny odpolední schůzky.
- Bev. - Musíte si odpočinout.
Ale některé schůzky nevynechám.
- Oběd je hotový. - Už jdu!
BIBLE SVATÁ
Vypadněte.
Co ode mě kurva chcete?
Dejte mi pokoj. Co kurva chcete?
Dobrý den.
To je ona?
- Tak co? - Ne.
A je tady?
Chtěla bych ji vidět.
Ne, to je puška mého dědy.
Tamtu jsem hned potom hodil do moře.
Nemohl jsem se na ni ani podívat.
Takhle jsem si to představovala.
Tak do toho.
Procházela jsem se s tátou.
Nikam jsme nešli, jen jsme se procházeli.
Na procházce jsme si nejvíc povídali, tak jsem s ním
jako malá ráda chodila.
Tak se večer procházíme
jako obvykle, a najednou se to stalo.
Jako by zaburácel hrom a já ležela na zemi.
Ale necítila jsem to.
Táta řval jako zvíře.
Nikdy předtím ani potom takhle neřval. Ale já nic necítila.
Vůbec nic jsem necítila.
A teprve když mi došlo, co všechno necítím,
vyděsila jsem se.
Nenávidím vás.
Je důležité mluvit pravdu. Tím začneme.
Nenávidím vás, Joe Collie.
Celé roky jsem vás nenáviděla
a představovala jsem si, co vám udělám. Abyste zažil bolest.
Abyste trpěl.
Abyste řval jako můj táta,
když mi sáhl na tu díru po kulce v páteři.
Abyste prosil o odpuštění a já vám ho mohla odepřít.
Abyste žil v naprosté mizérii.
A takhle jsem si to představovala,
nebo jsem v to aspoň doufala.
- Mrzí mě to. - To si pište!
Okradl jste mě.
O to, kým jsem byla i kým jsem mohla být.
Vzal jste mi i to, co jsem ještě neměla.
Předběhl jste čas, Joe Collie!
Předběhl jste čas a ukradl mi…
To všechno je pravda
a tu zlost pořád cítím,
ale kvůli tomu jsem nepřišla.
Přišla jsem…
Odpouštím vám.
Odpouštím vám, Joe Collie.
Odpouštím vám a můžu se na vás podívat.
Vidím vás. Pořád mám na vás vztek.
Ale je to jiné. Už tím, že to říkám.
- A chcete vědět proč? - Ano.
Protože mezi vámi a lepším životem stojíte jen vy.
A mně stála v cestě jen nenávist.
Vaší jedinou překážkou jste vy sám.
„Je lepší být trpělivý než velký silák.“
„Je lepší se ovládat než města dobývat.“
To jsou Přísloví 16:32. Víte, co Přísloví znamenají?
Co je Kniha přísloví?
Je to moudrost.
Moudrost a vědění. Takže…
když vám může odpustit Bůh, a on tvrdí, že může,
a tvrdí to všude…
odpustím vám i já.
A když vám odpustím já,
může vám odpustit každý.
Některé z vás to prý popudilo,
tak vás hned uklidním.
Nic se z rozvrhu nevypustí.
Pořád se učí všechny povinné předměty.
Na rozvrh jsme vůbec nesáhli, ať je hned od začátku jasno.
Ale o to nejde…
Při vašem náboženském přesvědčení chápu,
že vás možná uráží, když se váš syn zajímá o Bibli.
- Vůbec ne. - Možná.
Ale když ho Ježíš zaujal,
proč by se o něm nemohl dozvědět víc?
O to nejde. A děkuji, že to mohu vysvětlit.
Ví o Ježíšovi všechno.
No, všechno asi ne.
Muslimové Ježíše považují za Božího proroka
a Bible, arabsky Injeel,
mu byla zjevena, tak jako předtím Tóra Mojžíšovi.
Takže Ježíše milujeme, i poselství, které mu bylo zjeveno.
No ne!
Co se člověk nedozví, že?
Ale také věříme, že se v pozdější době
lidé od pravého křesťanství odchýlili.
Změnili to původní poselství. Kněží, papežové a králové.
Proto má Bible tolik různých verzí.
- Lidé ji upravili po svém. - To není relevantní.
Ale věříme, že v Bibli jsou i původní Boží slova.
Jak velkorysé.
A také věříme, že Bůh zjevil Korán coby konečné poselství.
Které se nedá změnit.
Aby potvrdil zjevení dřívějších proroků.
Tohle není vhodné místo k diskusi
o našich rozdílných náboženských přesvědčeních.
Přesně tak.
Teď jste na to kápla.
Právě proto jsou tu asi
někteří lidé trochu nesví, včetně mě.
Muslimové podporují touhu po poznání,
takže mi nevadí, že můj syn studuje Bibli.
Je to skvělé. I já ji četl.
Ale jde o to, že tohle je státní škola.
O to jde.
A těch pár z nás netrápí samotná Bible,
ale to, že se tu dětem rozdávala.
Jak by vám bylo, kdybyste své dítě
poslala do státní školy…
Šerife.
…a vrátilo se vám s Koránem
a ptalo se na proroka Mohameda. Byl by to problém.
Kdybych zdejším dětem
rozdával výtisky Koránu
jen proto, aby si rozšířily obzory,
asi byste mě hnala z města, slečno Keanová.
Když dovolíte…
Tohle je státní škola.
A šerif má pravdu.
Patřím mezi místní farníky, jak asi
většina z vás ví. Ale číst Bibli v družině…
Šerife, z města bych vás určitě nevyhnala.
A mrzí mě, že si to o mně myslíte.
My všichni věřící jsme vlastně pokrevní příbuzní.
Bratranci a sestřenky.
Nechtěla jsem se nikoho dotknout.
Ani v nejmenším. Ale…
Bible ve třídě
je jako každá jiná kniha, třeba fyzika nebo dějepis.
To se zásadně liší.
Děti si je nemusí číst.
Občas v družině přečtu inspirativní pasáž,
ale nikoho na víru nepřevádím.
Jen se o ni s dětmi dělím,
snad je to inspiruje.
Kdybychom měli ve sboru muslima, který by dětem četl z Koránu,
nevadilo by nám to, pokud by to nebyly urážlivé pasáže,
kterých tam je nepočítaně, bez urážky.
Neberte to jako útok, šerife.
Sama uznávám, že v Bibli, hlavně ve Starém zákoně,
najdeme pasáže, které nejsou pro děti vhodné.
Pro dospělé jsou samozřejmě cenné,
ale příběh o Lotovi a jeho ženě bych dětem nečetla.
Když jim něco čtu, napřed si to zkontroluji.
Ale o to mu nejde…
A škola má přece
studentům nabízet široké možnosti vzdělávání.
Proč by nějaký text neměli číst?
Budeme pálit knihy, které jsou krapet kontroverzní?
A co zdejší novinky?
Už kvůli nim je hlubší studium vskutku potřeba, nemám pravdu?
Řeknu to
na plnou pusu. Proč chodit kolem horké kaše?
Žijeme v zázračné době. Přímo teď a tady, na Crockettu.
U Sv. Patrika se dějí skutečné zázraky,
přímo před našima očima.
A naše obec… Šerife, to byste měl vědět,
protože tu obec opatrujete.
Naše obec zažívá nefalšované náboženské obrození,
právě teď.
A když o tom místní děti nemohou mluvit ve své škole,
nevím, jak tomu říkat.
Ty její kecy už bych nevydržela poslouchat ani minutu.
Tenhle svatouškovský patos
mají jen některá náboženství.
Odjakživa ho nesnáším.
Odjakživa.
- Promiň, trochu jsem… - Ne.
Jak se máš ty? Jak to jde?
Pomalu. Asi mi dělá potíž
žádat lidi o odpuštění. Tváří v tvář.
Otec Paul si myslí, že bych měl psát dopisy,
tak je píšu. Spoustu dopisů.
- To je těžké. - Psaní jde ztuha.
A doručování bude ještě horší.
Na to se netěším.
Odvážně jsem nahlédl do svého nitra a zjistil jsem,
že jsem zbabělec.
Nech toho.
Takhle o sobě nemluv.
Pomlouvat tě takhle někdo jiný, tak bych…
Co bys?
Nakopala bych mu prdel.
- Fakt? - Jo.
- Nakopala bys mu prdel? - Jo, takhle.
Ale to bylo stehno, takže…
- Tak bych mu nakopala stehno. - Jo.
Mami, umyjeme se a půjdeš…
Panebože, mami.
Asi tě začnu uvazovat, nebo si zlomíš i druhý krček.
Sáro.
Proč se vůbec namáhám. Jako bych mluvila německy.
Sáro, zlatíčko.
Mami.
Byla jsem…
Kde jsem to byla? Mám úplné okno.
Jako bych se právě probudila
a ty jsi tady.
Má krásná…
Mami?
Kdys mě přestěhovala do obýváku?
Pardon, jdu pozdě.
Já říkal, že dorazí. A jsme tři.
Ahoj, Joe.
Nemá to být anonymní, parťáku?
A když odešla, ani jsem nechtěl pít,
vlastně chtěl, ale nechtěl jsem chtít.
Pokud to dává smysl. Já nevím.
Kurva, nemám o tom páru. Prošel jsem celý ostrov
a říkal si, že se jí to stalo tady,
u Sv. Patrika.
To aspoň všichni říkají, ne?
Tak si říkám, seru na to.
Šel jsem sem a otec Paul mi řekl,
že tu máte sezení.
Takže Leeza ti odpustila.
A já dnes vyslechl tvou zpověď a Bůh ti odpustil.
Tak co zbývá?
Asi neumím odpouštět tak rychle jako oni.
Dobrá. Co myslíš ty, Riley?
Nejsem úplně v situaci,
abych mohl někomu něco říkat o pití.
To je kravina.
Ne, promiň, ale to je kravina.
Chodíš sem jednou týdně. Popravdě je to častěji, viď?
Nic víc neřekneš? Vzpomeň si na první sezení.
Vzpomínám, jak jsi sem přišel se založenýma rukama a vzpurnou tváří.
Vzpomeň si na tohohle Rileyho a pak mluv.
Podle mě můžeš Joeovi říct něco, co já neumím,
ani nikdo jiný.
A právě o to tu jde. Tak nekecej a dělej.
Tak co, Riley?
Přišel jsi, Joe.
Jsi tu, a to stačí.
Ne napořád, ale pro dnešek jo.
Dneska to znamená všechno.
Dobrý, to zvládnu sám. Už běžte.
Fakt? Uvaříme kafe…
Není třeba. Uvidíme se příště.
- Jo. - Jasně.
- Budu tady. Dobrou noc. - Dobrou.
- Dobrou noc. - Dobrou.
„Pruittovo rekreační středisko.“ Tím bych se kurva nechlubil.
Mělo se jmenovat: „Pračka Bev Keanové na peníze“.
Nic jiného to nebylo.
„Pračka Keanové na mince.“
Nebo „Bev a její pračka vyděračka.“
Nebo „Obchoďák kardinální čubky Keanové,
postavený za zkurveně zpronevěřené mergle.“
To by chtělo větší ceduli.
Ale jde o to, že…
Nikdy mě nenapadlo, že do toho baráku vkročím.
Nikdy.
Já myslel, že tu zhebnu, aniž bych ho viděl zevnitř.
Ale když jsem si tam s tebou
a Otcem Paulem takhle povídal,
za těchhle zasranejch okolností, kdy zase cítím,
že by můj život zas mohl mít cenu…
Fakt… Po tom všem…
Vidíš, víme prd.
Nikdy neříkej nikdy.
Moudré klišé.
Nikdy neříkej nikdy.
Jsem rád, žes tam byl.
Počkej, ty to myslíš vážně?
Tak to je jízda.
Má ségra mě jako jediná neodepsala.
Už dávno z Crockettu odjela.
- Nechápala, proč tu zůstávám. - Já taky ne. Proč?
Nevím. Přišlo mi to…
Odjet bylo moc snadné. Tak jednoduché by to být nemělo.
Asi jsem sebemrskač.
Před pár týdny zemřela.
To mě mrzí.
Děti ji pohřbily na pevnině.
Nechtěla se sem vrátit ani po smrti.
Kéž bych za ní zajel.
Měl jsem se kousnout. Ale prostě to tehdy nešlo.
Ale teď už bych mohl.
Je to prostě… Je to…
Je to na hovno.
Tak se zatím měj.
Změní se to někdy?
Pro lidi jako my?
Asi ne.
Kolem nás se nic nezmění.
Ale když na tom zamakáme,
tak se možná změníme my.
A třeba budeme mít lepší pocit.
Nevím.
Tak ať se změníme.
- Dobrou, Joe. - Dobrou, Riley.
Můžu něco říct?
Jasně.
Chtěl bych v neděli zajít do kostela. Jen se tam podívat.
Proč?
- Chodí tam všichni spolužáci, tak… - Všichni ne.
Ale většina jo. Přišlo mi super to omrknout.
Ne. Fakt ne.
Není důvod, proč bych tam nemohl.
Ale je. Nejsi křesťan.
O tom jsem ale já nerozhodl.
Ani o ničem jiném.
Neptal ses, jestli chci být muslim.
Ale jsi muslim.
Neptal ses, jestli sem chci.
- Já vím. - Neptáš se mě na nic.
Rozhodl ses, že kvůli mámě budeš muslim
a přestěhoval ses sem, protože tvůj okrsek byl rasistickej.
- Nevydržels… - No tak!
Vždycky rozhoduješ jen ty, tati. Jen ty.
Ale když už jsme tu a začaly se dít tyhle věci…
- Jaké věci? - Vždyť víš.
Synu, vím že uzdravení Leezy Scarboroughové,
kterou chybně diagnostikovali, je úžasná věc.
Tati, já Leezu moc dobře znám, a je to…
- Je to fakt zázrak. Opravdu. - Tak to nefunguje, Ali.
Takhle Alláh…
Víš, co to udělá?
Víš, co s někým udělá rakovina slinivky?
Mám ti to říkat?
Nenuť mě.
Nikdy nechci, abys věděl, jak trpěla.
Nesu to za nás oba. Tak to má být.
Ale věřila. Do poslední chvíle Jej ctila. A kdyby…
Kdyby Bůh takhle pomáhal…
Kdyby se rozhodl,
že některé uzdraví a jiné ne,
že někoho ušetří a jiného ne,
pokud by Leezu zázračně uzdravil,
ale nechal na pevnině umřít dítě na nádor mozku…
Ne.
Ne, tak to nefunguje, Ali. Opravdu ne.
To Bůh nedělá.
Příběhy ze Sv. Patrika jsou vzrušující.
Stejně jako příběhy buddhistů nebo scientologů. Ale kouzla to nejsou.
Polib matku.
Zítra to ještě můžeme probrat.
Do hajzlu!
Co se stalo?
Nic.
Mám vidiny.
Dobrou noc.
Opravíte tu vodu, než se páter vrátí?
Už to skoro je.
Ještě jednou děkuji za jídlo.
Začnu ho dávat do mrazáku.
- Lidi jsou tak štědří. - Otec Paul si to zaslouží.
To ano. A proto chci, abyste mi to pomohli naplánovat.
Chci zorganizovat společnou večeři k vyjádření díků.
Nic moc honosného.
Ale rekreační středisko bychom mohli zaplnit.
A vy dva byste mohli pronést hlavní řeč.
- Moc rádi. - Jistě.
Když uvážím, co pro vaši rodinu udělal, a vaši pozici v naší obci, Wade,
znamenalo by to hodně. Promluvil byste jako otec…
- Zdravíčko. - Otče?
- Panebože, už zase. - Co s ním je?
Otče? No tak…
On je…
Otče Paule? Prosím…
Já ne…
Já to nechápu.
Nechápu to.
Temnota. V těch zříceninách byla tma.
Žádné světlo. Krok kupředu byl krok do prázdna.
A bolest, bolest, bolest.
Ano, bolest.
A strach, který mu to odsávalo z těla.
Odsálo mu to všechen strach, bolest…
Všechno zmizelo.
Otče náš, jenž jsi na nebesích, posvěť se jméno tvé.
Přijď království Tvé, buď vůle Tvá,
jako v Nebi tak i na Zemi.
Ty oči.
Oči, kůže a ruce, ale také křídla.
Obklopila ho velká křídla
a jeho mysl konečně našla to slovo.
To slovo obnažil jeho strach, tak jako bouře obnažila tu hrobku.
Řekl to slovo. „Anděl.“
Anděl.
Tolik se bál.
Jako napřažená ruka ve tmě,
stigmata, rány Páně,
a z andělova zápěstí
prýštila krev života. A zaznělo nové slovo.
„Pij.“
„Vezměte a pijte z něho všichni. Toto je má krev,
která se prolévá za vás a za všechny na odpuštění hříchů.
Toto je smlouva nová a věčná.“
Ta slova zněla starému muži ve staré mysli
znovu a znovu a znovu, jak pil.
Druhého dne ráno se páter Pruitt probudil.
Bouře pominula.
Do vchodu do jeskyně svítilo slunce,
tak k němu šel.
Zvedl ruku, aby si zaclonil oči.
Jeho ruka byla znovu mladá.
Omládl o celá desetiletí.
Za ním byl vchod do kostela. Určitě to dřív byl kostel.
Za mnou byl prastarý kostel a v něm anděl.
Anděl Páně, který se bojí světla.
A skrývá se v přítmí. Poklekl jsem a plakal.
Čekala nás dlouhá cesta.
Ale věděl jsem, kde je toho anděla třeba. Tak jsem tam odcestoval
a čekal, až za mnou anděl přilétne.
Cestoval jsem a bál se, že na to někdo přijde
nebo že tam jednoho dne nebude, že ke mně nepřilétne.
A když přilétl, věděl jsem, že ho musím skrýt.
Tak jsem ho skryl v zemi, zakryl ho starožitnostmi
a ostatní svěřil Bohu. Snad Bůh zařídí,
abych ho zavezl domů k lidem, kteří jej nejvíc potřebují.
Díky Ti, že jsem to dokázal.
Věděl jsem, že budu muset pořád lhát…
Lhát právě těm lidem, které jsem přišel zachránit.
Drahým duším na tomhle ostrově,
abych jim mohl přinést Tvou lásku a milosrdenství
a Tvé zázraky.
A proto…
Odpusť mi Bože ty malé lži, které ve službě Tobě musím říkat.
Bože, ze srdce mě mrzí, že jsem Tě urazil,
a nenávidím své hříchy, bojím se totiž, že ztratím nebe
a zažiju bolesti pekla. Ale hlavně proto, že tě urážejí.
Pane Bože, jak jsi dobrý a hoden mé lásky.
Pevně si umiňuji, že s Tvou milostivou pomocí doznám všechny hříchy,
učiním pokání a změním svůj život.
Velebný pane! Díky Bohu!
Je to zázrak!
Díky Bohu!
Je to zázrak.
Díky Bohu. Velebný pane.
Je to zázrak.
To nic.
Překlad titulků: Jakub Ženíšek