NETFLIX-SARJA
KIRJA III: SANANLASKUT
Herra, armahda, sillä olen tehnyt syntiä.
Ei, se ei ole oikein.
Herra, armahda, sillä aion tehdä syntiä.
Huomenaamuna esittelen itseni seurakunnalle -
ja valehtelen heille monsignore John Pruittista.
Suora vale, ei vain kertomatta jättäminen.
En kerro, että Pruitt oli paljon sairaampi kuin he luulivat,
kun he lähettivät hänet matkaan.
Monsignore? Monsignore Pruitt? Minne menette?
Ryhmä on täällä.
Hän vaelsi useasti eroon ryhmästä.
Hän oli ensimmäisenä päivänä tunteja eksyksissä Jerusalemissa,
ja hän oli -
kauhuissaan.
Se ei ollut vain vanhuuden hajamielisyyttä.
Hänellä oli dementia,
paljon pidemmälle edennyt kuin seurakunnassa oli myönnetty.
Tämä mies -
oli ylittänyt aikansa Maan päällä.
En aio kertoa sitä heille.
Sanon, että hän toipuu sairaalassa mantereella.
Että kaikki voi palata ennalleen,
että hän voi tulla vielä ennalleen.
Että hän voi olla se mies, johtaja,
paimen, jota he ovat oppineet rakastamaan.
Kerron heille tämän valheen -
heidän omaksi edukseen, jotta kun se alkaa, he ovat valmiit -
siihen, mitä on tulossa.
Ihmeisiin, joita on tulossa.
Isä?
Isä!
Isä? Oletteko kunnossa?
Soitanko tri Gunningille?
Se on ihme. Oikea ihme.
Eikö vain? Ihme siis.
Hämmästyttävää, totta kai.
Hänellä on heikot refleksit, mutta niitä on.
Oletko tuntenut jotain?
Onko tuntunut mitään ennen tätä aamua?
En tiedä. Silloinkin, kun en tuntenut niitä,
saatoin tuntea ne. Kuten puhuimme, aave…
Aaveraaja, aivan. Mutta oliko mitään erilaista?
Ei. -No, minä…
Sinä seisot ja kävelet, se on tärkeintä.
Olen onnellinen puolestasi, Leeza.
Lihakset ovat ymmärrettävästi vähän surkastuneet. Annahan…
Käytä tätä keppiä -
toistaiseksi lyhyilläkin matkoilla.
Laske painosi sille ja siirrä sitä askel eteenpäin.
Ymmärrätkö? -Oletteko koskaan…
Oletteko koskaan nähnyt vastaavaa?
Se on ihme, eikö vain? Sellainen kuin evankeliumeissa.
Ennen tätä päivääkö? En ole koskaan nähnyt tällaista.
Mutta nyt olen. Selkäydinvamma voi parantua itsestään ajan mittaan.
Äärimmäisen harvoin, mutta sitä tapahtuu.
Haluaisin lähettää Leezan mantereelle kattaviin testeihin.
Enpä tiedä.
Mitä enemmän tiedämme,
sitä paremmin autamme muita…
Tiedän, ei ole kyse siitä.
Vuosien varrella kaikki kokeilemamme -
spesialistit ja hoitokokeilut ovat…
Totuus on, Sarah…
Olemme vuokralla entisessä talossamme.
Puolet ruoastamme tulee sosiaalipalvelusta -
ja toinen puoli kirkolta.
Emme me valita, kulta.
Olet joka pennin arvoinen.
Mutta ilman CT-tutkimusta -
tai selkäydinpunktiota emme tiedä, mitä tapahtuu…
Hän kävelee ja seisoo. Me olemme kiitollisia.
Se tuntuu väärältä, eikö vain? Tutkia ihmettä.
Kyseenalaistaa Jumalan lahja.
Minne sinä vaelsit?
Äiti, miten sinä sinne päädyit?
Huoneeni on… Tämä on minun huoneeni.
Niin, mutta sinä et… -Se on erilainen.
Et voi mennä portaisiin. -Minun huoneeni on…
Tunnetteko tyttäreni Sarahin?
Lääkäri. -Miten saan sinut alas?
Hän voi kertoa, lonkkani on kipeä.
Jos hän voi… Minun vaimoni.
Jos hän rukoilisi vaimoni puolesta. -Mieheni on niin sairas.
Rauhoittukaa. Asiat eivät toimi näin.
Ei innostuta liikaa. Jumala ei kaipaa kunniaa.
Rukoillaan.
"Kiittäkäämme Jumalaa, sillä Hän on hyvä.
Hänen rakkautensa kestää ikuisesti.
Kiittäkäämme jumalten Jumalaa, sillä hänen rakkautensa kestää iäti.
Häntä, joka yksin kykenee ihmeisiin.
Jonka rakkaus kestää iäti."
MONITOIMITALO
Neljäs askel voi olla vaikea, mutta tiedän, että pystyt siihen.
Emmekö aio puhua siitä?
Voimme me puhua.
Koko kaupunki kuhisee.
Ihme St. Patrick'sissa. Kirkkoon tulevat nyt kaikki,
joilla on kipeä polvi ja tukkoinen olo.
En hämmästyisi, jos toimittaja mantereelta soittaisi.
Haluaisi ehkä henkilöjutun pikku Leezan toipumisesta -
ja papista, joka paransi hänet.
En kaipaa julkisuutta. En suostuisi.
Matteuksen sanoin: "Kun annat almun,
älköön vasen kätesi tietäkö, mitä oikea tekee."
Ja Dolly ja Wade -
eivät halua tyttärestään mitään sensaatiota.
En oikeastaan usko,
että tämä kiinnostaisi Crockettin ulkopuolella, ja hyvä niin.
Parasta niin.
Tärkein on Leeza.
Niin.
Olen rationaalinen kaveri,
ja kaikki myyttimme ja uskontomme -
kumpuavat luonnollisista ilmiöistä, joita emme osaa selittää.
Se on helposti ymmärrettävää.
Hyvä juttu.
Voin panna sen väärän diagnoosin tiliin.
Olen tutkinut, ja sitä sattuu. Harvinaista, mutta niin käy.
Hänen kehonsa on saattanut parantua hiljalleen koko ajan.
Voin selittää sen. Suoraan sanoen se on selitettävissä.
Kuulostaa ihanalta. -Yhtä asiaa lukuun ottamatta.
Te tiesitte.
Teidän oli pakko tietää, että hän kävelee.
Kutsuitte häntä. Jos hän ei olisi kävellyt,
miten teille olisi käynyt?
Mitä olisi ajateltu, jos Leeza ei olisi kävellyt?
Mutta hän käveli. -Tiesitte sen.
Mitä siis kysyt? -Kysyn, mistä tiesitte sen.
Siihen ei ole sinua tyydyttävää vastausta.
Ei sinua.
Jos kertoisin jollekulle, että aistin sen -
hänen rullatessaan ramppia pitkin,
että melkein näin sen ja kuulin hänen äänensä pääni sisällä.
Tunsin syvän yhteyden häneen.
Se voisi riittää jollekulle, mutta ei sinulle,
vai mitä, Riley Flynn?
Tahtoisin kai enemmän.
Niin, ja toivon aina, että voisin antaa enemmän.
Mutta muuta ei ole.
Sattuuko sinua?
Ei.
Haluatko, että kannan reppuasi?
Kiitos, mielellään.
Sattuuko käveleminen? -Miten voi?
Hei, antakaa hänen olla.
Huomenta.
Huomenta, nti Greene.
Mitä sinä teet?
Entä selkäsi?
Tanssi kanssani.
Hyvä on.
Mitä?
Kristuksen ruumis.
YHDISTE 1080 - TAPPAVA MYRKKY NATRIUMFLUORIASETAATTI
ST. PATRICK'SIN IHME
Täytä lisämaljat tällä viikolla. On aika paljon väkeä.
Hyvinkin paljon.
Onko toista pulloa?
Kyllä niitä oli, mutten ole nähnyt viime aikoina.
Menkää te valmiiksi. Minä hoidan sen.
Tämä ei taida palaa. -Hitto, minun vikani.
Sytytin.
Mennään!
Kun kaksi viikkoa sitten aloitimme tämän katumusmatkan,
pyysin silloin läsnä olleita muistamaan muutaman sanan.
Uudelleensyntymä, uusi mahdollisuus, iankaikkinen elämä.
Siinä on paljon ajateltavaa, eikö vain?
Tuskin pystyn kuvittelemaan ensi viikkoa, saati ikuisuutta.
Useimmille meistä ikuisuus on abstrakti ajatus.
Se on vertauskuva, värikäs liioittelu.
Kun odotamme hartaasti jotain, se tuntuu ikuisuudelta.
Odotamme liikenteessä ikuisuuden.
Abstraktio, vertauskuva, värikäs liioittelu.
Meille ehkä mutta ei Jumalalle.
Ei Hänelle. Eikä pitäisi olla meillekään.
Ehtoollinen, leivän ja viinin muuttuminen -
Kristuksen ruumiiksi ja vereksi.
Vertauskuvako? Ei, Jumala puhuu meille.
Ihmeet, kävely vetten päällä, kuolleista nouseminen. Onko se abstraktia?
Ei. Jumala puhuu meille. Iankaikkinen elämä, liioitteluako?
Ei. -Eikö? Aivan niin. Siinä se kuultiin.
Jumalan lahjat ovat yhtä todellisia kuin maa jalkojemme alla.
Eikä Hänen liittonsa ole abstrakti.
Ei. Se on sopimus, kirjoitettu lihaan, marttyyrien vereen.
Vaikka yrittäisimme, emme pysty kuvittelemaan -
emmekä mielessämme näkemään luvattua palkintoa.
Jos tulitte etsimään vastauksia tuntemattomaan,
velvollisuuteni on kertoa, ettei minulla ole sellaisia.
Jos haluatte tietää, miksi tai miten Jumalan tahto muovaa maailmaa,
siskot ja veljet, niin tahdon samaa. Minä en tiedä. Ei kukaan muukaan.
Mutta tiedossani on, mitä Jumala runsain mitoin tarjoaa.
Mysteereitä.
Jumala tarjoaa ihmeitä harvakseltaan, mutta entä mysteereitä?
Anteeksi.
Me aikuiset -
emme oikein pidä mysteereistä.
On epämukavaa, kun ei tiedä.
Ei. Kunpa voisi olla lapsi.
Kunpa voisi katsoa kaikkea ihmetellen ja elää mykistävän rehellisesti.
Viattomana, kevyenä kuin ilma.
Voisipa taipua pehmeästi, kun Jumalan sana pyyhkäisee…
Olen pahoillani. Olen…
Anteeksi, olen vähän väsynyt tänään.
Hieman huimausta.
Se meni ohi. Kaikki hyvin. Pyydän anteeksi.
Mitä enemmän tiedämme, sitä vähemmän taivumme.
Mitä hauraammiksi tulemme, sitä helpommin murrumme.
Kuten joku sanoisi, saari murtui. Oli murtunut.
Mutta olen tullut kertomaan…
Ruumiin ja sielun ylösnousemus, ruumiin ja sielun lunastus,
ihmeet odottavat meitä täällä Crockett Islandilla.
Ei vertauskuvia, ei abstraktioita, ei värikästä liioittelua.
Uudelleensyntyminen, uusi mahdollisuus. Ikui…
Hakekaa tri Gunning!
Annetaan hänelle tilaa.
Saulin kääntymys tapahtui Damaskoksen tiellä.
Saul vainosi kristittyjä ja vihasi kirkkoa.
Hän oli menossa Damaskokseen ottamaan kristittyjä vangiksi.
Mutta kuten tiedät, lähestyessään Damaskosta -
hän näki niin kirkkaan valon, että se kaatoi hänet maahan.
Hän sokeutui. Silloin Jeesus puhui hänelle.
Pian suomukset putosivat Saulin silmiltä, ja hän alkoi seurata Kristusta,
hänestä tuli apostoli Paavali.
Samalla tiellä kaupungin ulkopuolella monsignore Pruitt harhautui -
hämmentyneenä eroon ryhmästä viimeisen kerran.
Hänen puuttumistaan ei kai huomattu.
Hänen heikentynyt olonsa pahensi asiaa, ja hän vaelsi autiomaahan.
Ei, monsignore…
Eksyneenä, maailman ja mielen kadottaneena,
ryhmästään erkaantuneena -
häntä odotti varma kuolema autiomaassa, Damaskoksen tiellä,
kun paikkaan iski kauhea hiekkamyrsky.
Siellä oli ollut viime aikoina karmeita myrskyjä.
Hän oli kuullut niistä. Oudoista, seismisistä myrskyistä.
Hän oli kuullut, että ne myrskyt paljastivat rauniota autiomaasta -
velloen ja sotkien maata -
ja toivat esiin ikivanhoja rakenteita ja rakennuksia.
Maahan kauan sitten sinetöityjä raunioita.
Kun monsignore Pruitt vaelsi eksyneenä myrskyssä -
hiekan raapiessa hänen silmiään ja viiltäessä kasvoja -
hän näki dyyneissä pimeän kohdan.
Ehkä luolan suun.
Jonkin vanhan raunion oven.
Hajoava mieli etsi vain suojaa, joten hän meni sisään -
innoissaan siihen pimeyteen.
Luolamaiseen aukkoon, joka oli juuri avautunut hänen edessään.
Kunnes kaikki valo…
Pieni huimaus vain. -Ehkä.
Antakaa minun silti kuunnella.
Syvä hengitys sisään.
Olen ihan kunnossa. -Ja ulos.
Syke on koholla, samoin kuume.
Keho tuntuu kamppailevan virusta vastaan, mutta ei liene hälyttävää.
Onko hän kunnossa?
Ei vaaraa.
Nestehukkaa tosin on. Suolainen ruoka pois,
juokaa paljon vettä, levätkää -
ja antakaa kehon hoitaa itsensä terveeksi.
Kiitos.
Teen vain työtäni.
Ei, se on muutakin. Hoidatte ihmisiä.
Minua ja äitiänne, saarelaisia. Olette ihmisten lohtu.
Olen ylpeä teistä.
Kiitos.
Kuulitte, mitä lääkäri sanoi.
Ja peruutan iltapäivän tapaamiset.
Bev. -Tarvitsette lepoa.
Ei. Kaikkea en jätä väliin.
Lounas on valmiina. -Tulen kohta!
PYHÄ RAAMATTU
Painukaa hittoon.
Mitä hittoa te haluatte?
Jättäkää jo rauhaan. Mitä haluatte?
Hei.
Onko tuo se ase?
Onko? -Ei.
Onko se täällä?
Tahdon nähdä, onko se täällä.
Ei, tuo on vaarini ase.
Sen toisen minä heitin lahdelle saman tien.
En kestänyt nähdä sitä enää.
Juuri kuten ajattelinkin.
Tässä tulee.
Kävelin isäni kanssa -
vailla sen kummempaa päämäärää. Sellaista me teimme.
Niillä kävelyillä hän puhui eniten, joten kyselin,
koska olin pikku tyttö.
Me kävelimme -
tavalliseen tapaan, ja sitten se tapahtui.
Kuin ukkosen jyrähdys, ja olin maassa.
Mutta en tuntenut sitä.
Isä huusi kuin eläin.
Se on ainoa kerta, kun kuulin häneltä sellaisen äänen.
En tuntenut mitään.
Pelästyin pahasti vasta sitten, kun tajusin,
etten tunne mitään.
Vihaan sinua.
Rehellisyys on tärkeää. Aloitetaan siitä.
Vihaan sinua, Joe Collie.
Olen vihannut sinua vuosia,
ja asiat, joita olen kuvitellut tekeväni… Haluan, että sinuun sattuu.
Haluan, että kärsit.
Haluan, että huudat samoin kuin isä,
kun hän pani kätensä selässäni olevan luodin päälle.
Haluan sinun anelevan anteeksi, jotta voin sanoa ei.
Haluan sinun elävän täydellisessä kurjuudessa.
Täällä on sellaista kuin kuvittelin -
tai oikeastaan sellaista kuin toivoin.
Olen pahoillani. -Totta hitossa olet!
Varastit minulta.
Myös tulevaisuuden.
Varastit sellaista, mitä ei vielä ollut.
Kurkotit ajan läpi, Joe Collie!
Kurkotit ajan läpi ja varastit…
Kaikki tuo on totta,
ja kaikki se on yhä täällä,
mutta en tullut tänne siksi.
Tulin, koska…
Annan anteeksi.
Annan anteeksi, Joe Collie.
Annan anteeksi ja näen sinut nyt.
Näen sinut. Ja olen yhä vihainen.
Mutta se on erilaista. On erilaista sanoakin se.
Haluatko tietää, miksi? -Joo.
Koska sinun ja paremman elämän välillä olet vain sinä itse.
Minun tielläni oli vain viha.
Sinun tielläsi olet sinä itse.
"Pitkämielinen on parempi kuin sankari,
ja mielensä hillitseväinen parempi kuin kaupungin valloittaja."
Sanalaskut 16:32, Joe. Tiedätkö, mitä Sananlaskut ovat?
Mikä on Sananlaskujen kirja?
Ne ovat viisauksia.
Viisautta ja tietoa.
Jos Jumala voi antaa sinulle anteeksi,
ja Hän sanoo voivansa,
niin minäkin voin.
Jos minä voin antaa anteeksi,
kaikki voivat.
Muutamat teistä ovat tolaltaan,
mutta minä voin auttaa rauhoittumaan.
Kukaan ei vie mitään.
Kaikki vaaditut kurssit pidetään.
Emme ole muuttaneet lukujärjestystä, joten se on pois päiväjärjestyksestä.
Siitä ei ole kyse…
Ymmärrän uskontonne kannalta,
että teitä loukkaa poikanne kiinnostus Raamattuun.
Ei lainkaan. -Oletan.
Mutta jos hän on kiinnostunut Jeesuksesta,
miksei hän saisi kuulla siitä hieman?
Se ei ole ongelma. Kiitän mahdollisuudesta selventää.
Hän tietää kaiken.
Ei varmaan ihan kaikkea.
Muslimit uskovat, että Jeesus on Jumalan profeetta -
ja että Injeel, Raamattu,
paljastettiin hänelle kuten Toora Moosekselle ennen sitä.
Me rakastamme Jeesusta ja sanomaa, joka paljastettiin hänelle.
Oho!
Sitä kai oppii jotain uutta joka päivä.
Mutta uskomme myös, että Jeesuksen jälkeen -
ihmisten toiminnan takia kristinuskossa oli vääristymiä.
Ihmiset muuttivat sanomaa. Papit, paavit, kuninkaat.
Siksi Raamatusta on niin monia versioita.
Ihmiset muuttivat sitä. -Minusta tämä ei ole olennaista.
Uskomme silti, että Raamattu sisältää osin Jumalan alkuperäistä sanaa.
Jalomielistä.
Uskomme, että Jumala paljasti Koraanissa lopullisen sanomansa.
Sitä ei muuteta.
Siinä on profeettojen sanoma vahvistettuna.
Tämä ei ole oikea paikka keskustella -
eri näkemyksistä pyhistä kirjoituksista.
Juuri niin.
Siinä se ongelma onkin.
Siksi uskon, että jotkut täällä,
myös minä, ovat hieman huolissaan.
Muslimit kannustavat etsimään tietoa,
joten minulle sopii oikein hyvin, että poikani tutkii Raamattua.
Se on hienoa. Olen itse tehnyt samoin.
Mutta ongelma on se, että tämä on julkinen koulu.
Siinä se juttu on.
Tässä ei huolestuta itse Raamattu vaan se,
että niitä jaettiin täällä lapsille.
Pyydän miettimään, miltä tuntuisi,
jos laitatte lapsenne julkiseen kouluun…
Seriffi.
…ja hän toisi kotiin Koraanin -
ja kyselisi profeetta Muhammedista. Pitäisitte ongelmallisena.
Jos jakelisin Koraaneja -
tämän saaren lapsille -
vain tiedonjakamismielessä,
taitaisitte häätää minut kaupungista.
Jos saan…
Tämä on julkinen koulu.
Ja hän on täysin oikeassa.
Kuulun samaan seurakuntaan kuin useimmat teistä,
mutta pyhien kirjoitusten lukeminen luokassa…
Mutta seriffi, en tietenkään häätäisi.
Surullista, että ajattelette minusta noin.
Me uskovat olemme samaa kudosta.
Serkkuja oikeastaan.
Ei ole tarkoitukseni suhtautua epäkunnioittavasti kehenkään.
Ei vähimmässäkään määrin. On vain…
Kun huoneessa on Raamattu,
sehän on vain kirja, kuin luonnontieteen tai historian kirja.
Oikeastaan se on eri asia.
Oppilaat voivat ottaa tai jättää.
Saatan lukea inspiroivan kohdan oppitunnilla silloin tällöin,
mutta en julista evankeliumia.
Jaan vain uskoni lasten kanssa -
toivoen heidän inspiroituvan.
Jos opettajana olisi muslimi, joka siteeraisi lapsille Koraania,
se sopisi minulle hyvin, jos teksti ei olisi loukkaava,
kuten, anteeksi kommenttini, iso osa niistä teksteistä usein on.
Tämä ei ole hyökkäys, seriffi.
Myönnän, että Raamatussa ja etenkin Vanhassa testamentissa -
on kohtia, jotka eivät sovellu lapsille.
Korvaamatonta aikuisille,
mutta en ikinä lukisi lapsille Lootista ja hänen vaimostaan.
Tarkistan kaikki lainaukset etukäteen.
Tuo ei ole asian ydin…
Mitä koulutus on,
ellei oppimismahdollisuuden tarjoamista?
Miksi pelätä, jos he lukevat jonkin tietyn tekstin?
Alammeko polttaa kirjoja, jos ne ovat vähänkin kiistanalaisia?
Tässä tapauksessa tämän hetken tapahtumat,
paikalliset tapahtumat vaativat lisätutkimusta.
Sanon vain,
ettei pidä esittää, ettei huoneessa ole virtahepoa.
Elämme ihmeiden aikaa. Juuri tässä ja nyt, Crockett Islandilla.
Silmiemme edessä tapahtuu -
oikeita ihmeitä täällä St. Patrick'sissa.
Ja tämä yhteisö… Seriffi, teidän tulee tietää,
että teidän pitää tarkkailla yhteisöä.
Tässä yhteisössä on tällä hetkellä meneillään täysimittainen -
herätys.
Jos yhteisön lapset eivät saa puhua siitä paikallisessa koulussa,
niin en tiedä, mistä on kyse.
En voinut istua siellä kuuntelemassa hänen roskapuhettaan.
Sitä erityistä omahyväisyyden muotoa -
tapaa vain tietynlaisilla uskovaisilla.
En ole koskaan pitänyt siitä.
En koskaan.
Anteeksi, se oli… -Ei.
Miten sinä voit? Miten menee?
Hitaasti. Minun on kai vaikea -
lähestyä ihmisiä hyvittääkseni.
Isä Paul kehotti kirjoittamaan kirjeitä,
joten kirjoitan paljon kirjeitä.
Se on vaikeaa. -Kirjoittaminen on vaikeaa.
Perille toimittaminen on vielä vaikeampaa.
Sitä en odota ilolla.
Tein moraalisen itsetutkistelun ja huomasin -
olevani pelkuri.
Älä tee noin.
Älä puhu itsestäsi noin.
Jos joku muu puhuisi sinusta noin, minä…
Mitä?
Potkaisisin perseelle.
Niinkö? -Niin.
Potkaisisit perseelle? -Näin tekisin.
Tuo oli kylläkin reiteni.
Potkaisisin reiteen. -Niin.
No niin, äiti, kylpyaika.
Voi luoja, äiti.
Sinut pitää sitoa, ellet halua särkeä toistakin lonkkaasi.
Sarah.
Turha vaivautua sanomaan mitään. Ihan kuin puhuisin saksaa.
Sarah, kultaseni.
Äiti.
Olen ollut…
Missä olen ollut? Jossakin pimeässä?
Mutta nyt… ihan kuin olisin herännyt,
ja… siinä sinä olet.
Minun kaunis…
Äiti?
Milloin siirsit minut olohuoneeseen?
Anteeksi viivästys.
Sanoinhan, että hän tulee. Nyt meitä on kolme.
Hei, Joe.
Se siitä anonyymiudesta, vai mitä?
Hänen lähdettyään en halunnut edes juoda.
Tai siis halusin mutta en halunnut.
Jos siinä on järkeä. En tiedä.
En hitossa tiedä. Kävelin saaren päästä päähän -
ja mietin, että se mitä hänelle tapahtui,
tapahtui täällä, St. Patrick'sissa.
Niinhän kaikki sanovat, eikö vain?
Ajattelin, että helkutti.
Ja tulin tänne, ja isä Paul kertoi -
tästä kokouksesta.
Leeza siis antoi anteeksi.
Ja minä kuuntelin rippisi, ja Jumala antoi anteeksi.
Kuka jää jäljelle?
En taida olla yhtä nopea antamaan anteeksi.
Mitä tuumit, Riley?
Minulla ei taida olla kanttia -
sanoa kenellekään mitään muiden juomisesta.
Pötypuhetta.
Anteeksi, se on pötypuhetta.
Olet käynyt täällä kerran viikossa, joskus useamminkin, eikö niin?
Eikö löydy sanottavaa? Muistatko ensi kerran?
Muistatko Rileyn, joka saapui kädet puuskassa, varuillaan? Minä muistan.
Mieti häntä hetki ja puhu sitten.
Voit varmaan sanoa Joelle jotain, mitä minä en voi -
eikä kukaan muukaan.
Sitä varten tämä on. Älä höpise tyhmiä vaan tee se.
Eikö niin, Riley?
Sinä tulit, Joe.
Olet täällä, ja se riittää.
Ei ikuisesti, mutta täksi illaksi.
Tänään se merkitsee kaikkea.
No niin, minä jatkan täällä. Menkää te.
Voimme auttaa kahvin…
Nähdäänkö seuraavassa kokouksessa?
Joo. -Totta kai.
Minä tulen. Hyvää yötä. -Hyvää yötä.
Hyvää yötä. -Öitä.
"Pruittin monitoimitalo", mikä helkkarin perintö.
Miksei nimi ole "Bev Keanen rahanpesula"?
Sitä se oikeasti oli.
"Bev Keanen rahapesula."
Tai "Bev Keanen pahapesula".
Tai "Beverly helkutin Keanen Pahismuijan markkinapaikka,
Kavallus On Me, rajavastuuyhtiö".
Tarvitaan isompi kyltti.
Tarkoitan, että minä…
En ajatellut astua jalallani siihen rakennukseen.
En koskaan.
Ajattelin kuolla tällä saarella näkemättä sitä sisältä.
Käynti siellä sinun -
ja isä Paulin kanssa ja jutteleminen -
tässä helkutin tilanteessa, kun tuntuu, että…
elämäni voisi olla jonkin arvoista.
Tarkoitan, että sen kaiken jälkeen…
Kai se jotain todistaa, vai mitä?
Ei pidä olettaa.
Hyvä motto.
Ei pidä olettaa.
Mukavaa, että tulit.
Ai siis oikeasti?
Se on… aikamoista.
Siskoni oli ainut ihminen, joka on piitannut minusta.
Hän lähti Crockettista ajat sitten.
Hän ei tajunnut, miksi jäin. -Miksi sitten jäit?
En tiedä. Tuntui vain…
Lähteminen oli helppo ratkaisu. Ei pitäisi voida vain lähteä.
Pidän kai kaikesta vaikeasta.
Sisko kuoli äskettäin.
Otan osaa.
Lapsensa hautasivat hänet mantereelle.
Hän ei halunnut tänne edes kuolleena.
Olisinpa käynyt katsomassa häntä.
Nähnyt sen verran vaivaa. En vain pystynyt silloin.
Nyt pystyisin.
Ja se… No…
Se on syvältä.
No, päästän sinut.
Muuttuuko se koskaan?
Meidänlaisillemme?
En usko.
Mikään ympärillämme ei muutu.
Ehkä jos yrittäisimme oikein kovasti, ehkä meistä -
voisi tulla erilaisia.
Ehkä sitten tuntuisi toisenlaiselta.
En tiedä.
Malja muutokselle.
Hyvää yötä, Joe. -Öitä, Riley.
Voitko jutella?
Totta kai.
Haluaisin mennä sunnuntaina St. Patrick'siin, ihan vain katsomaan.
Miksi?
Kaikki koulusta menevät, ja minä… -Eivät mene.
Monet menevät, ja ajattelin, että olisi kiva nähdä, mitä se on.
Ei. En usko.
Ei ole syytä, miksi en menisi.
On yksi erinomainen syy. Et ole kristitty.
En päättänyt sitä itse, vai mitä?
En ole päättänyt mitään itse.
Et kysynyt, haluanko olla muslimi.
Sinä olet muslimi.
Et kysynyt, haluanko tänne.
Tiedän. -Et ikinä kysy minulta.
Sinä päätit ryhtyä muslimiksi äidin takia -
ja päätit tulla tänne, koska poliisipiiri oli rasistinen.
Et kestänyt sitä… -Hei!
Aina on kyse sinusta, isä. Sinä päätät. Sinä.
Nyt olemme täällä, ja tapahtuu näitä asioita.
Mitä asioita? -Tiedät kyllä.
Tiedän, että Leeza Scarborough'n paraneminen,
väärä diagnoosi, vaikuttaa kiehtovalta.
Tunnen Leezan aika hyvinkin, ja hänen tapauksensa on…
Se on ihme. Ihan oikeasti. -Ei se niin mene.
Ei Allah sillä tavoin…
Tiedätkö siitä?
Mitä haimasyöpä saa aikaan?
Haluatko, että kerron?
Minä nimittäin en halua.
En halua sinun tietävän, mitä hän joutui kokemaan.
Kannan sen murheen kummankin puolesta, ja hyvä niin.
Hän säilytti uskonsa ja kunnioitti Häntä viime hetkeensä saakka, ja jos…
Jos Jumala tosiaan toimisi niin…
Jos Hän päättäisi -
parantaa joitakin ja toisia ei,
jos Hän päättäisi säästää joitakin ja toisia ei,
jos hän sallisi Leeza Scarborough'lle ihmeen,
mutta antaisi mantereella lapsen kuolla aivokasvaimeen…
Ei.
Ei se niin toimi, Ali.
Jumala ei toimi niin.
Vaikka tarinat St. Patrick'sissa olisivat kuinka jänniä.
Tai buddhalaisten tai skientologien. Se ei ole taikuutta.
Anna suukko äidillesi.
Puhutaan huomenna lisää, jos tahdot.
Helkatti!
Mitä tapahtui?
Ei mitään.
Näen näkyjä.
Hyvää yötä.
Saammeko veden kuntoon ennen kuin isä palaa?
Melkein valmista.
Kiitos vielä ruoasta.
Laitan niitä kohta pakastimeen.
Ihmiset ovat niin anteliaita. -Isä Paul ansaitsee sen.
Näin on. Siksi pyydänkin teitä auttamaan suunnittelussa.
Ajattelin järjestää yhteisöillallisen kiitollisuuden merkiksi.
Ei mitään liian hienoa.
Mutta monitoimitalo täyteen.
Te voisitte pitää alkupuheen.
Mielellämme. -Totta kai.
Ajatellen sitä, mitä hän teki perheellenne, ja asemaasi, Wade,
se merkitsisi paljon isänä ja…
Hei. -Isä?
Voi luoja, ei taas! -Mikä häntä vaivaa?
Isä?
Hän on…
Isä Paul?
Minä en…
En ymmärrä.
Pimeää. Raunioissa oli pimeää.
Ei valoa. Joka askel oli askel tyhjyyteen.
Ja kipu. Kipu.
Kipu, aivan.
Sitten pelko valui pois hänen kehostaan.
Hänen kehostaan poistui kaikki, pelko ja kipu…
Se vain valui pois.
Isä meidän, joka olet taivaissa. Pyhitetty olkoon Sinun nimesi.
Tapahtukoon Sinun tahtosi -
niin maan päällä kuin taivaissa.
Ne silmät.
Silmät, iho ja kädet, mutta myös siivet.
Tunne, että suuret siivet ympäröivät hänet,
ja hänen mielensä löysi vihdoin oikean sanan.
Pelko toi esiin sen sanan, kuten myrsky sen haudan.
Se sana oli "enkeli".
Enkeli.
Ja häntä pelotti kovasti.
Kuin ojennettu käsi pimeydessä,
stigma, Herran haava,
ja enkelin ranteesta -
virtasi elämän veri, ja uusi sana muotoutui.
"Juo.
Juo.
Juo tästä kaikki, sillä tämä on minun vereni,
liiton veri, joka monen edestä vuodatetaan -
syntien anteeksi saamiseksi."
Nämä sanat olivat vanhan miehen mielessä -
yhä uudelleen hänen juodessaan.
Monsignore John Pruitt heräsi seuraavana aamuna.
Myrsky oli päättynyt.
Aurinko pilkisti luolan suulta,
ja hän käveli sitä kohti.
Hän nosti käden silmilleen suojaksi auringolta.
Hänen kätensä oli jälleen nuori.
Vuosikymmenet haihtuivat.
Hänen takanaan oli kirkon sisäänkäynti… Se oli varmaan kirkko.
Se oli muinainen kirkko, ja enkeli oli takanani.
Herran enkeli, joka pelkäsi valoa.
Piileksi varjoissa. Minä kumarruin ja itkin.
Tiesin, että matka on pitkä.
Tiesin, missä enkeliä tarvittiin, joten kulkisin ja odottaisin,
ja enkeli saavuttaisi minut.
Kulkisin ja odottaisin peläten, Herra, että joku löytäisi sen -
tai että yhtenä yönä se ei lentäisi luokseni.
Kun se lensi, tiesin, että se pitäisi kätkeä.
Niinpä kätkin sen maahan yhdessä muinaisesineiden kanssa -
ja jätin loput Jumalalle -
viedäkseni sen ihmisille, jotka tarvitsivat sitä eniten.
Sinun armostasi tein niin.
Tiesin, että joutuisin valehtelemaan -
ihmisille, joita tulin pelastamaan.
Rakkaille sieluille saarella,
jotta voisin tuoda heille Sinun rakkautesi ja armosi -
ja Sinun ihmeesi.
Siispä…
Anteeksi, Herra, valheet, joita pitää kertoa Sinun palveluksessasi.
Jumalani. Anteeksi, että loukkasin Sinua.
Inhoan syntejäni, koska pelkään menettäväni Taivaan -
ja kokevani Helvetin tuskat. Loukkaan niillä Sinua.
Voi Jumala, joka olet itse hyvyys ja ansaitset kaiken rakkauteni.
Päätän lujasti Sinun armosi avulla tunnustaa kaikki syntini,
tehdä katumusharjoitukset ja kehittyä. Aamen.
Monsignore! Luojan kiitos!
Tämä on ihme!
Luojan kiitos!
Tämä on ihme.
Luojan kiitos, monsignore.
Tämä on ihme.
Kaikki hyvin.
Tekstitys: Mirja Muurinen