NETFLIXOVA SERIJA
KNJIGA III.: MUDRE IZREKE
Blagoslovi me, gospodine, zgriješio sam.
Ne, nije dobro.
Blagoslovi me, jer zgriješit ću.
Sutra ću se ujutro predstaviti župljanima
i lagati im u vezi s monsinjorom Johnom Pruittom.
Izravno ću im lagati, a ne prešućivati.
Neću im reći da je Pruitt bio bolesniji nego što su mislili
kad su ga poslali na onaj put.
Monsinjore Pruitte? Kamo idete?
Idemo ovamo. Grupa ide ovamo.
Često je odlutao od svoje grupe.
Prvog je dana satima bio izgubljen u Jeruzalemu
i bio je
prestravljen.
To nije bila staračka zaboravljivost.
Ne, to je bio čovjek obuzet demencijom,
uznapredovalom više nego što si je itko u župi htio priznati.
Čovjek koji je…
potrošio svoje vrijeme na ovoj Zemlji.
Ja im ništa od toga neću reći.
Reći ću da se oporavlja u bolnici na kopnu.
Da se stvari mogu vratiti u normalu
i da bi mogao biti isti kakvog pamte.
Da bi mogao biti čovjek, vođa,
pastir kojeg su zavoljeli tijekom toliko godina.
Reći ću im tu laž
za njihovo dobro pa kad počne, bit će spremni.
Za ono što dolazi.
Za čuda koja slijede.
Oče?
Oče!
Oče? Jeste li dobro?
Da zovem dr. Gunning?
To je čudo. Pravo čudo.
Nije li to čudo?
Nevjerojatno, naravno.
Refleksi su joj slabi, ali tu su.
Jesi li osjetila išta?
Ništa nisi osjetila prije ovog ujutro?
Ne znam. I kad ih nisam osjećala,
mogla sam ih osjetiti. Kao što smo govorile, fantomski…
Sindrom fantomskog uda, da. Ali ništa novo? Ništa drukčije?
-Ne. -Pa, ja…
Stojiš, hodaš, to je najvažnije.
Jako sam sretna zbog tebe, Leeza.
Mišići su ti malo atrofirali, što je razumljivo. Daj da…
Koristi ovaj štap,
čak i za male udaljenosti, zasad.
Osloni se na njega i stavi ga korak ispred sebe.
-Shvaćaš? -Jeste li ikad…
Jeste li ikad vidjeli tako nešto?
To je čudo, zar ne? Pravo čudo, kao ono u evanđeljima.
Prije ovog danas? Ne, nisam vidjela ništa takvo.
Ali sad jesam. Ozljede kralježnice mogu s vremenom zarasti.
To je izuzetno rijetko, ali događa se.
Voljela bih povesti Leezu na kopno na temeljitije preglede.
Ne znam.
Što više znamo o tome,
možemo pomoći drugima…
Znam, ne radi se o tome.
Tijekom godina, svi pregledi i specijalisti
i eksperimentalna liječenja…
Da budem iskrena, Sarah…
Plaćamo stanarinu za kuću koja je bila naša.
Pola hrane koju jedemo kupujemo na državne bonove,
a drugu polovicu donira crkva.
Ne žalimo se, dušo. Ne.
Ti vrijediš svakog novčića i puno više.
Ali bez CT-a
ili punkcije leđne moždine ne znamo što se događa…
Hoda i stoji. Zahvalni smo.
Nije dobar osjećaj, zar ne? Istraživati čudo.
Ispitivati dar Božji?
Kamo si odlutala?
Mama? Kako si se popela?
Moja soba… Ovo je moja soba.
-Da, mama, ali ne za… -Drukčija je.
-Ne smiješ koristiti stube. -Moja soba je…
Poznaješ li moju kćer, Saru?
-Liječnica je. -Kako ću te spustiti?
Ona će ti reći da mi je kuk slab.
Kad bi mogao… Moja žena.
-Kad bi se pomolio za nju. -Moj je muž jako bolestan.
Smirite se. Znate da to ne ide tako.
Nemojmo pretjerivati. Bog ne traži slavu, ne ovako.
Pomolimo se.
„Zahvalimo se gospodinu, jer On je dobar.
Njegova ustrajna ljubav traje cijelu vječnost.
Zahvalite se Bogu svih bogova, njegova ustrajna ljubav traje cijelu vječnost.
Zahvalite se Gospodu svih gospoda, njegova ustrajna ljubav traje cijelu vječnost.
Za Njega, koji sam može činiti velika čuda.
Čija ustrajna ljubav traje cijelu vječnost.“
REKREACIJSKI CENTAR VEL. MONSINJOR JOHN MICHAEL PRUITT
Četvrti korak zna biti jako težak, ali znam da ti to možeš. Doista.
Nećemo razgovarati o tome?
Ne, možemo razgovarati o tome.
Cijeli grad bruji.
Čudo u Sv. Patriku. Doći će vam svaki stanovnik
s bolnim koljenom i hladnim čelom.
Ne bi me čudilo ni da vas nazove neki novinar s kopna.
Mogao bi napisati zanimljivu priču o Leezinom oporavku
i o svećeniku koji ju je izliječio.
Ne radi se o publicitetu. To bih odbio.
Kako Matej kaže: „Ako daješ potrebitima,
nemoj da ti lijeva ruka zna ono što ti čini desna.“
A Dolly i Wade
ne žele iskoristiti kćer i ne traže senzacionalizam.
Zapravo, ne mogu zamisliti
da bi to podiglo velik interes izvan Crocketta i to je u redu.
Tako je najbolje.
Najvažnija je Leeza.
Da.
Ja sam prilično racionalan
i vi znate da svi naši mitovi i religije
nastaju iz prirodnih događaja koje ne možemo objasniti.
Prilično jednostavno mogu naći svoj put kroz to.
Drago mi je zbog tebe.
Mogu shvatiti pogrešnu dijagnozu.
Istraživao sam. Događa se. Rijetko je, ali se događa.
Njezino je tijelo cijelo vrijeme moglo polako ozdravljivati.
To sve mogu objasniti. Sve je to objašnjivo.
-To zvuči divno. -Osim jednog.
Morali ste znati.
Morali ste znati da može hodati.
Popeli ste se. Pozivali ste je. Da nije prohodala,
što bi vam se dogodilo?
Što bi ova zajednica mislila da nije prohodala?
-Ali jest. -A vi ste to morali znati.
-Dobro. Što me želiš pitati? -Kako ste to znali?
Doista nemam odgovor koji bi te zadovoljio.
Ne tebe.
Kad bih nekom drugom rekao da sam to osjetio
dok se provozala pored mene,
da sam to skoro vidio, da sam skoro čuo njezin glas.
U tom sam trenutku bio vrlo povezan s njom.
To bi nekome bilo dovoljno, ali ne i tebi,
zar ne, Riley Flynne?
Vjerojatno bih htio više.
Da, a ja bih ti htio pružiti više.
Ali to je sve što imam.
Boli li te?
Ne.
Želiš li da ti nosim ruksak?
Može, hvala.
-Boli li dok hodaš? -Jesi li dobro?
Hajde. Pustite je na miru.
Dobro jutro.
'Jutro, gđice Greene.
Što radiš?
Što je s tvojim leđima?
Samo pleši sa mnom.
Dobro.
Što?
Tijelo Kristovo.
SPOJ 1080 - NATRIJEV FLUOROACETAT SMRTONOSNI OTROV
ČUDO U SV. PATRIKU
Ovaj tjedan punite više vrčeva. Ima mnogo ljudi.
Velika je gužva.
Imamo li još jednu bocu?
Imali smo ih, ali nisam ih vidio već neko vrijeme.
Postrojite se. Ja ću to srediti.
-Nije upaljeno. -Sranje, ja sam kriv.
Upaljač.
Idemo!
Prije tri tjedna, kad smo počeli ovaj put pokore,
zamolio sam one koji su prisustvovali da upamte nekoliko riječi.
Ponovno rođenje, druge prilike, život vječni.
To je mnogo za razmišljanje, zar ne?
Jedva mogu zamisliti sljedeći tjedan, a kamoli vječnost.
Ali za većinu nas, vječnost je apstraktna.
To je metafora, zanimljivo pretjerivanje.
Kad čekamo nešto što želimo, to traje zauvijek.
Sjedimo u prometnoj gužvi cijelu vječnost.
Apstrakcije, metafore, zanimljiva pretjerivanja.
Možda za nas, ali ne i za Boga.
Ne za Njega. A ne bi smjelo biti ni za nas.
Pričest, preobrazba kruha i vina
u tijelo i krv Kristovu.
Metafora? Ne. Kaže Bog.
Čuda, hodanje po vodi, uskrsnuće iz mrtvih. Apstrakcije?
Ne. Kaže Bog. Vječni život, zanimljivo pretjerivanje?
-Ne. -Ne? Tako je. Samo recite.
Darovi Božji su opipljivi kao tlo pod našim nogama.
A Njegov savez nije apstraktan.
Ne. To je ugovor, naškraban u mesu, napisan krvlju mučenika.
A opet, koliko god se trudili, ne možemo to vizualizirati,
ne možemo zamisliti obećane nagrade.
Ako ste došli tražiti odgovore na ono što se ne može spoznati,
dužnost mi je reći vam da ih nemam.
Ako želite znati zašto ili kako Bog oblikuje svijet,
i ja to želim, braćo i sestre. Nemam sve odgovore. Nitko ih nema.
Ali ono što imam i što nam Bog daje u izobilju,
jesu otajstva.
Bog nam rijetko daje čuda, tu i tamo, ali otajstva?
Ispričavam se.
Kao… odrasli,
kao da ne volimo otajstva.
Nije nam ugodno ako ne znamo.
Nimalo. Da mi je biti dijete.
Da gledam u čudu i živim zapanjujućom iskrenošću.
Da budem bezgrešan, lagan kao zrak.
Da se polagano svijam dok riječ Božja prelazi…
Ispričavam se. Ja…
Oprostite, samo sam malo umoran.
Malo mi se zavrtilo.
Prošlo je. Dobro sam. Ispričavam se.
Što više znamo, sve smo krući.
Što smo krhkiji, lakše se slamamo.
Neki bi rekli da se ovaj otok slomio. Da je bio slomljen.
Ali ovdje sam da vam kažem…
Uskrsnuće tijela i duše, iskupljenje tijela i duše,
čuda nas čekaju ovdje na otoku Crockett.
Ne metafore, ne apstrakcije, ne zanimljiva pretjerivanja, ne.
Ponovno rođenje, druge prilike. Vječ…
Idite po dr. Gunning!
Dajte mu malo mjesta.
Savlovo preobraćenje dogodilo se na putu za Damask.
Savao je bio progonitelj kršćana, neprijatelj Crkve
i išao je u Damask da okupi vjernike i zarobi ih.
Ali kao što znate, dok se približavao Damasku,
vidio je tako jarko svjetlo da ga je srušilo na tlo.
Ostao je oslijepljen. Tada mu se Isus obratio.
Dva dana kasnije, ljuske su mu pale s očiju i Savao je postao Kristov sljedbenik
i tada je postao apostol Pavao.
Na istom je tom putu izvan grada monsinjor Pruitt,
smeten i zbunjen, posljednji put odlutao od svoje turističke grupe.
Sigurno nisu primijetili da ga nema.
Nije mu pomoglo što ga je razum napuštao pa je odlutao ravno u pustinju.
Ne, monsinjor…
Izgubljen, zbunjen, izgubljen u svijetu i u svom umu,
razdvojen od svoje grupe,
bilo je sigurno da će umrijeti u toj pustinji, na putu za Damask,
kad ga je snašla strašna pješčana oluja.
U tom su području nedavno bile strašne oluje.
Čuo je to. Te zapanjujuće, seizmičke oluje.
Oluje koje su, kako je čuo, otkrile drevne ruševine u pustinji
koje su zatresle tlo, protresle zemlju
i izvukle strukture i građevine iz davnina.
Ruševine odavno zapečaćene u zemlji.
Dok je monsinjor Pruitt lutao, izgubljen u oluji,
pijesak mu je grebao oči i urezivao mu se u lice,
pred sobom je vidio tamu među dinama.
Možda ulaz u neku spilju.
Vrata u neku drevnu ruševinu.
Njegov klonuli um samo traži sklonište pa je ušao,
nestrpljivo, u tamu.
U ulaz poput spiljskog koji se upravo otvorio pred njim.
Dok svjetlost nije iščezla…
-Samo mi se zavrtilo. -Možda.
Dajte da vas poslušam.
Duboko udahnite.
-Sigurno sam dobro. -I izdahnite.
Bilo vam je ubrzano, a temperatura povišena.
Kao da imate virus, ali ništa previše zabrinjavajuće.
Znači, dobro je?
Preživjet će.
Ali dehidrirani ste, oče. Dosta je slane hrane,
pijte puno vode, odmorite se
i pustite da vam ovo izađe iz sustava.
Hvala.
Samo radim svoj posao.
Ne, više je od toga. Brinete se za ljude.
Za mene i svoju majku, za cijeli otok. Utjeha ste za ljude.
Ponosim se vama.
Hvala.
Čuli ste liječnicu. Pijte.
I otkazat ću vam sve popodnevne sastanke.
-Bev. -Treba vam odmor i dobit ćete ga.
Ne. Neke neću propustiti.
-Ručak je spreman. -Stižem!
BIBLIJA
Odjebi.
Koji kurac hoćeš od mene?
Stalno me gnjaviš. Koji kurac hoćeš?
Zdravo.
To je ta?
-Je li? -Ne.
Je li ovdje?
Htjela bih je vidjeti.
Ne, to je djedova puška.
Onu sam odmah bacio u zaljev.
Nisam je više mogao gledati.
Baš sam tako to zamišljala.
Ovako,
šetala sam s tatom
i nismo išli nikamo, to je bilo nešto što smo znali raditi.
Tada bi najviše razgovarao sa mnom pa bih ga ispitivala,
otkad sam bila djevojčica.
I šetali smo,
kao i svake večeri i eto ga.
Kao prasak munje i završila sam na tlu.
Ali nisam to osjetila.
Moj je tata vrištao, kao životinja.
Nikad ga nisam čula takvog, ni otad, ali ništa nisam osjetila.
Baš ništa.
I kad sam shvatila koliko ništa ne osjećam,
tada sam se uplašila.
Mrzim vas.
Iskrenost je važna pa ćemo početi s tim.
Mrzim vas, Joe Collie.
Mrzila sam vas godinama
i zamišljala sam da vam svašta radim… Želim da vas boli.
Želim da patite.
Želim da ispuštate zvukove kao moj tata
kad je stavio ruku na rupu od metka u mojoj kralježnici.
Želim da me molite za oprost da vam mogu reći ne.
Želim da živite u potpunoj i apsolutnoj nesreći.
Kad kažem da sam ovo baš ovako zamišljala,
želim reći da sam se tome nadala.
-Žao mi je. -Naravno da vam je žao!
Pokrali ste me.
Ne ono tko sam bila, već tko sam mogla biti.
Ukrali ste mi stvari koje još nisam ni imala.
Posegnuli ste kroz vrijeme, Joe Collie!
Posegnuli ste kroz vrijeme i ukrali…
Sve je to istina
i sve je to još u meni,
ali nisam zato danas došla.
Došla sam…
Opraštam vam.
Opraštam vam, Joe Collie.
Opraštam vam i sad vas vidim.
Vidim vas. I još sam ljuta na vas.
Ali sad je drukčije. Čak i kad samo to izgovorim.
-Želite li znati zašto? -Da.
Jer ste je jedino što stoji između vas i boljeg života vi.
Meni je na putu stajala samo mržnja.
Vama na putu stojite vi.
„Tko se teško srdi, bolji je od junaka
i tko nad sobom vlada, bolji je od osvojitelja grada.“
To su Mudre izreke 16:32, Joe. Znate li što to znači?
Što su to Mudre izreke?
To je mudrost.
Mudrost i znanje. Pa…
ako vam Bog može oprostiti, a On kaže da može,
posvuda to govori…
onda mogu i ja.
A ako vam ja mogu oprostiti,
onda mogu svi.
Shvaćam da su neki od vas uzrujani,
ali prva ću vam pomoći da se smirite.
Nitko ništa ne oduzima.
Svi redovni predmeti i dalje će se podučavati.
Nismo dirali nastavni plan i program pa to odmah možemo riješiti.
Nije u tome problem…
Shvaćam da prema vašim vjerskim opredjeljenjima
činjenicu da vašeg sina zanima Biblija možete smatrati uvredljivom…
-Nimalo. -…valjda.
Ali ako ga zanima Isus,
zašto ne bi naučio ponešto o tome?
To uopće nije u pitanju i hvala na mogućnosti za razjašnjenje.
On zna sve o Isusu.
Pa, sigurno ne baš sve.
Muslimani vjeruju da je Isus Božji prorok
i da mu je Indžil, Biblija,
otkrivena kao što je prije toga Tora otkrivena Mojsiju.
Mi volimo Isusa. I volimo poruku koja mu je otkrivena.
Dobro!
Svaki dan naučimo nešto novo, zar ne?
Ali vjerujemo i da su, nakon Isusova vremena,
zahvaljujući ljudskom uplitanju, postojale devijacije u kršćanstvu.
Ljudi su mijenjali poruku. Svećenici, pape, kraljevi.
Zato ima toliko mnogo verzija Biblije.
-Ljudi su napravili promjene. -Mislim da to nije važno.
Ali vjerujemo da Biblija sadrži neke izvorne Božje riječi.
Jako velikodušno.
Ali vjerujemo i da je Bog otkrio Kuran kao zadnju poruku.
Koju ne smijemo mijenjati.
Da potvrdimo izvorna otkrivenja prijašnjih proroka.
Mislim da ovo nije mjesto za raspravu
o tome gdje se naša vjerovanja o Svetom pismu razilaze.
Točno.
Evo ga. U tome je problem.
Zato mislim da su neki ovdje,
uključujući i mene, malo zabrinuti.
Muslimani sve potiču da traže znanje
pa meni nimalo ne smeta da moj sin proučava Bibliju.
Oduševljen sam. Činio sam to i sâm.
Ali problem je u tome što je ovo državna škola.
U tome je stvar.
Neke od nas ne zabrinjava sama Biblija,
već to što je podijeljena ovdašnjim klincima.
Molim vas da razmislite kako biste se vi osjećali
da pošaljete svoje dijete u državnu školu…
Šerife.
…i da se ono vrati s Kuranom,
raspitujući se o proroku Muhamedu. Mislili biste da je to problem.
Da ja dijelim kopije Kurana
djeci na otoku,
čisto u interesu obrazovanja,
očekivao bih da ćete me prognati iz grada.
Ako smijem…
Ovo je državna škola.
I on je apsolutno u pravu.
Pripadam istoj kongregaciji kao većina vas
pa znate gdje spadam, ali čitanje Svetog pisma u razredu…
Šerife, naravno da vas ne bih prognala iz grada…
I rastužuje me što ste to uopće pomislili.
Oni koji imaju vjere, bilo koje vjere, svi smo istog kova.
Zapravo smo rođaci.
Nije mi nikad bila namjera pokazati nepoštovanje prema bilo komu.
Baš nikad. Samo…
Kad je u prostoriji prisutna Biblija,
pa to je samo knjiga, kao neka znanstvena ili povijesna knjiga…
Zapravo je vrlo različito.
Djeca je mogu uzeti ili ostaviti.
Možda im ponekad pročitam neki nadahnjujući odlomak,
ali ne evangeliziram ih.
Samo dijelim svoju vjeru s djecom
u nadi da će ih to nadahnuti.
Da imamo nekog zaposlenog muslimana i da citira Kuran djeci,
to me ne bi smetalo sve dok tekst nije uvredljiv,
a velik dio tog teksta zna biti, da oprostite.
To nije napad, šerife.
Priznajem da Biblija, a posebno Stari zavjet,
sadrže dijelove koji nisu prikladni za djecu.
Odraslima su neprocjenjivi,
ali djeci nikad ne bih čitala priču o Lotu i njegovoj ženi.
Sve što citiram, prije toga provjerim.
Ne želi to reći…
A što je obrazovanje,
ako ne pružanje učeniku mogućnosti učenja?
Zašto bismo se bojali dati im da čitaju određeni tekst?
Hoćemo li spaljivati knjige koje su imalo kontroverzne?
A u ovom slučaju, s obzirom na događaje,
lokalne događaje, oni traže daljnje proučavanje, zar ne?
Samo ću to reći,
nema smisla izbjegavati nešto sasvim očito.
Živimo u čudesno doba. Ovdje i sad na otoku Crockett.
Prava se čuda
odvijaju nama pred očima u Sv. Patriku.
A ova zajednica… Šerife, ovo biste trebali znati,
jer ste odgovorni za promatranje ove zajednice.
Ova je zajednica usred potpunog vjerskog preporoda
u ovom trenutku.
Ako djeca iz ove zajednice ne smiju raspravljati o tome u svojoj školi,
onda ne znam što je to.
Nisam mogla ostati i slušati njezine gluposti ni trenutak više.
Kao da se radi o posebnoj vrsti samodopadnosti
svojstvenoj određenoj vrsti vjernika.
To mi se nikad nije sviđalo.
Nikad.
-Oprosti, to je bilo… -Ne.
Kako si ti? Kako ide?
Polako. Izgleda da imam problem
s pristupom ljudima kako bih se iskupio.
Otac Paul rekao je da bih trebao pisati pisma
pa pišem pisma. Mnogo njih.
-To je teško. -Pisati je teško.
Dostaviti ih bit će još teže.
Ne veselim se tomu.
Popisao sam svoj moralni inventar i saznao sam
da sam kukavica.
Nemoj to činiti.
Nemoj o sebi tako govoriti.
Da netko drugi tako govori o tebi…
Što bi ti?
Razvalila bih mu dupe.
-Da? -Da.
-Razvalila bi mu dupe? -Da, ovako.
To mi je bilo bedro pa…
-Razvalila bih mu bedro. -Da.
Mama, vrijeme je za kupanje…
Bože, mama.
Morat ćemo te vezati ako ne želiš slomiti oba kuka.
Sarah.
Ne znam zašto ti to govorim. Kao da govorim njemački.
Sarah, dušo.
Mama.
Bila sam…
Gdje sam bila? Negdje u tami?
Ali sad… kao da sam se probudila
i… ti si tu.
Moja predivna…
Mama?
Kad si me preselila u dnevni boravak?
Oprostite što kasnim.
Rekao sam ti da će shvatiti. Sad smo trojica.
Hej, Joe.
Toliko o anonimnosti, ha, partneru?
Nakon što je otišla, nisam htio ništa popiti.
Popio sam, ali nisam to htio.
Ako to ima smisla. Ne znam.
Ne znam, jebiga. Prošetao sam dužinu cijelog vražjeg otoka,
i shvatio da se ono što joj se dogodilo
dogodilo ovdje u Sv. Patriku.
Tako svi govore, zar ne?
Mislio sam si, jebiga.
Došao sam ovamo i otac Paul mi je rekao
da imate sastanak.
Leeza ti je oprostila.
Danas sam čuo tvoju ispovijed i Bog ti je oprostio.
Tko je još ostao?
Ja izgleda ne opraštam tako brzo kao oni.
Dobro. Što ti kažeš, Riley?
Mislim da nisam u položaju
ikome govoriti išta u vezi s njihovim opijanjem.
Sereš.
Ne, oprosti, ali sereš. Žao mi je.
Dolaziš ovamo jednom tjedno, nekad i češće, zar ne?
Samo to imaš za reći? Sjećaš se prvog puta?
Sjećaš li se Rileyja koji je došao zatvoren i s prekriženim rukama? Ja da.
Razmisli malo o njemu, a zatim govori.
Jer mislim da ti Joeu možeš reći nešto što ja ne mogu
i što nitko drugi ne može.
A ovo zato služi. Zato nemoj srati i učini to.
Dobro, Riley?
Pojavio si se, Joe.
Ovdje si i to je dovoljno.
Neće biti zauvijek, ali za večeras jest.
Za večeras je to sve.
Dobro, ja ću sam dalje. Samo idite.
Da? Možemo pomoći s kavom…
Apsolutno. Vidimo se drugi put?
-Da. -Da, naravno.
-Doći ću. Laku noć, oče. -Laku noć.
-'Noć.
„Rekreacijski centar Pruitt“, kakvo jebeno nasljeđe.
Zašto ga ne imenovati „Pranje novca Bev Keane“?
Za to je služilo.
„Pranje kovanica Bev Keane“.
Ili „Pranje kriminalaca Bev Keane“.
Ili „Centar zle kučke jebene Beverly Keane,
Pronevjera D-O-jebeno-O.“
Trebao bi ti veći znak.
Ali poanta je da…
Nisam mislio da ću kročiti u tu zgradu.
Nikad.
Mislio sam da ću prije umrijeti nego vidjeti unutrašnjost.
Ali kad sam bio unutra s tobom
i ocem Paulom i kad smo razgovarali
pod ovim jebenim okolnostima gdje mi se čini…
da moj život možda vrijedi…
Hoću reći, nakon… svega toga…
Pa, to ti samo dokazuje, zar ne?
Nemoj pretpostavljati.
Životne mudrosti.
Nemoj pretpostavljati.
Drago mi je da si došao.
Čekaj, zbilja ti je drago, zar ne?
Kakva ludnica.
Jedina osoba kojoj je bilo stalo do mene, bila je moja sestra.
Napustila je Crockett još davno.
-Nije znala zašto sam ja ostao. -Zašto jesi?
Ne znam. Činilo se…
Kao da je bilo prejednostavno otići. Kao da ne bih smio samo otići.
Valjda sam željan kazne.
Umrla je prije koji tjedan.
Jako mi je žao.
Djeca su je pokopala na kopnu.
Nije se htjela vratiti, ni u smrti.
Da sam je bar otišao posjetiti.
Da sam se potrudio. Nisam mogao. Tada nisam.
Mislim da bih sad mogao.
A to je… Pa to…
To je jebeno grozno.
Idi svojim poslom.
Postane li ikad drukčije?
Za ljude poput nas?
Mislim da ne.
Ništa oko nas se ne mijenja.
Ako se jako potrudimo, možda onda
postanemo drukčiji.
Možda se bar drukčije osjećamo?
Ne znam.
Da postanemo drukčiji ljudi.
-Laku noć, Joe. -'Noć, Riley.
Imaš trenutak?
Naravno.
Htio bih ići u Sv. Patrik u nedjelju, samo da vidim kako je.
Zašto?
-Svi iz škole idu pa… -Ne idu.
Mnogi idu pa sam htio vidjeti u čemu je fora.
Ne, ne bih rekao.
Nema razloga zašto ne bih išao.
Ima sjajan razlog. Nisi kršćanin.
Pa, to nije ovisilo o meni.
Ništa od ovoga nije ovisilo o meni.
Nisi me pitao želim li biti musliman.
Ti jesi musliman.
Ni želim li se doseliti ovamo.
-Znam. -Nikad me ništa ne pitaš.
Ti si odlučio postati musliman zbog mame
i preseliti se ovamo jer su svi u postaji bili jebeni rasisti.
-Nisi to podnosio… -Hej!
Uvijek je ovisilo o tebi, tata. Ti donosiš odluke. Ti.
Ali sad kad smo ovdje i kad se događaju te stvari…
-Koje stvari? -Znaš koje.
Sine, znam da je oporavak Leeze Scarborough
i njezina pogrešna dijagnoza nešto neodoljivo.
Tata, poznajem Leezu dosta dobro i njezin je slučaj…
-To je čudo. Pravo čudo. -Ne ide to tako.
Alah ne djeluje…
Znaš li što to čini?
Što rak gušterače čini ljudima?
Želiš li da ti kažem?
Jer ja to ne želim.
Ne želim da znaš kroz što je prolazila.
Nosim to za obojicu i tako je.
Zadržala je svoju vjeru. Iskazivala mu je čast do posljednjeg trenutka i da…
Da Bog doista tako djeluje…
Da odluči
da će liječiti neke, a druge ne,
da odluči poštedjeti neke, a druge ne,
da je dao čudo Leezi Scarborough,
a dopustio da neko dijete na kopnu umre od tumora na mozgu…
Ne.
Ne, to ne ide tako, Ali.
Bog ne djeluje tako.
Koliko god priče u Sv. Patriku bile uzbudljive.
Ili priče budista ili scijentologa. To nije magija.
Poljubi majku.
Sutra možemo nastaviti ako želiš.
Jebote!
Što se dogodilo?
Ništa.
Priviđa mi se.
Laku noć.
Hoćemo li moći pustiti vodu prije očevog povratka?
Još malo, gđice Keane.
Hvala na obroku.
Počet ću smrzavati jela.
-Ljudi su doista izdašni. -Otac Paul to je zaslužio.
Jest. Zato sam htjela da mi pomognete ovo isplanirati.
Organiziram zajedničku večeru da pokažemo našu zahvalnost.
Ništa previše ekstravagantno.
Sigurno bismo ispunili rekreacijski centar.
Vas dvoje mogli biste održati glavni govor.
-Rado. -Naravno.
Prema tome što je učinio za vas i tvoj status u zajednici, Wade,
puno bi značilo kao ocu, kao…
-Hej. -Oče?
-O, Bože, ne opet! -Što mu je?
Oče?
On je…
Oče Paule? Molim vas…
Ja ne…
Ne shvaćam.
Tama. U tim je ruševinama vladala tama.
Nije bilo svjetla. Svaki korak naprijed bio je korak u prazno.
I bol, bol, bol.
Bol, da.
A onda je strah izvučen iz njegova tijela.
Iz njega su izvučeni sav strah i bol…
Sve je to izvučeno iz njega.
Oče naš, koji je si na nebesima, sveti se ime Tvoje.
Dođi kraljevstvo tvoje, budi volja tvoja,
kako na nebu tako i na zemlji.
Te oči.
Oči i koža i ruke, ali i krila.
Osjećaj kako ga grle velika krila
i um mu je napokon pronašao pravu riječ.
Riječ koju je razotkrio njegov strah kao što je oluja razotkrila grobnicu.
A riječ je bila „anđeo“.
Anđeo.
I jako se bojao.
Kao ruka u mraku, ispružena ruka,
stigma, rana Gospodinova,
i iz anđelovog zapešća,
potekla je krv života i oblikovala se nova riječ.
„Pij“.
„Uzmite i pijte iz njega svi. Ovo je moja krv.
Krv novoga i vječnoga saveza, koja će se proliti za vas
za sve ljude za otpuštenje grijeha.“
Te su se riječi vrtjele u starčevom umu
iznova i iznova dok je pio.
Monsinjor John Pruitt probudio se sljedećeg jutra.
Oluja je prošla.
Sunce se probijalo kroz ulaz spilje
dok mu je prilazio.
Podigao je ruku da se zaštiti od svjetla.
Ruka mu je opet bila mlada.
Desetljeća su bila izbrisana.
Iza njega, na ulazu u crkvu, mislio sam da je to sigurno crkva.
Drevna je crkva skrivala anđela iza mene.
Anđela gospodnjeg, koji se boji svjetla.
Koji se skriva u sjeni. Klanjao sam se i plakao.
Znao sam da će put biti dug.
Ali znao sam gdje je ovaj anđeo potreban pa sam putovao i čekao,
a anđeo bi me sustizao.
Putovao sam i čekao u strahu, Gospodine, bojeći se da bi ga netko mogao otkriti
ili da jedne večeri neće doći, da mi neće doletjeti.
A kad bi mi doletio, znao sam da ga moram sakriti.
Sakrio sam ga u zemlji i spakirao ga sa starinama,
a ostalo prepustio Bogu. Prepustio Bogu
to da ga sigurno dovedem kući onima koji ga najviše trebaju.
I s milosti Tvojom, jesam.
Cijelo sam vrijeme znao da moram lagati…
Lagati onima koje sam došao spasiti.
Dragim dušama ovog otoka,
da im donesemo Tvoju ljubav i Tvoju milost
i Tvoja čuda.
Tako da…
Oprosti, gospodine, za male laži koje moram reći u Tvojoj službi.
Bože moj. Iskreno mi je žao što sam Te morao uvrijediti
i prezirem sve svoje grijehe jer se užasavam gubitka raja
i boli pakla. Ali najviše zato što to vrijeđa Tebe.
Bože moj, koji si potpuno dobar i koji zaslužuješ svu moju ljubav.
Čvrsto sam odlučan priznati svoje grijehe uz pomoć Tvoje milosti,
odslužiti pokoru i iskupiti svoj život. Amen.
Monsinjore! Hvala Bogu!
To je čudo!
Hvala Bogu!
To je čudo.
Hvala Bogu. Hvala mu na vama, monsinjore.
To je čudo.
U redu je.
Prijevod titlova: Davor Levak