EN NETFLIX-SERIE
BOK III: ORDSPRÅKENE
Velsign meg, Herre, for jeg har syndet.
Nei, det er feil.
Velsign meg, Herre, for jeg skal synde.
I morgen skal jeg presentere meg selv for menigheten
og lyve for dem om monsignore John Pruitt.
En direkte løgn, ikke en unnlatelse.
Jeg skal ikke si at John Pruitt var mye sykere enn de trodde
da de sendte ham på den turen.
Monsignore Pruitt? Hvor skal du?
Gruppa er denne veien.
Og ofte kom bort fra gruppa.
Han gikk seg bort i flere timer i Jerusalem den første dagen,
og at han var
livredd.
Det var ikke bare det at han var gammel.
Nei, han var grepet av demens,
mer framskreden enn noen i menigheten ville innrømme.
En mann som hadde…
…overskredet sin tildelte tid på jorda.
Og jeg vil ikke fortelle dem det.
Jeg sier at han kommer seg på et sykehus.
At ting fortsatt kan komme tilbake til det normale,
at han fortsatt kan bli slik de husker ham.
At han fortsatt kan bli mannen, lederen,
hyrden de har lært å bli glad i i så mange år.
Jeg skal fortelle dem denne løgnen
for deres del, slik at når det starter, er de klare.
For det som skal komme.
For miraklene som skal komme.
Pater?
Pater!
Pater? Går det bra med deg?
Skal jeg ringe dr. Gunning?
Det er et ekte mirakel.
Er det ikke? Et mirakel, mener jeg?
Det er utrolig, selvfølgelig.
Refleksene hennes er svake, men de er der.
Har du følt noe?
Har du følt noe før denne morgenen?
Jeg vet ikke. Selv da jeg ikke følte dem,
kunne jeg føle dem. Vi snakket om det med fantom…
Fantomlem-syndromet. Men ikke noe nytt? Ingenting annerledes?
-Nei. -Jeg…
Du står, du går, det er det viktigste.
Jeg er så glad på dine vegne, Leeza.
Musklene dine er litt underutviklet, som er forståelig. La meg se…
Bruk denne stokken,
selv på korte distanser, inntil videre.
Legg vekta på den og ha den ett skritt foran deg.
-Forstår du? -Har du…
Har du sett noe slikt før?
Det er jo et ekte mirakel, eller hva? Som i Det nye testamentet.
Nei, jeg har aldri sett noe som dette før i dag.
Men nå har jeg det. Ryggmargsskader kan leges over tid.
Det er svært sjelden, men det skjer.
Jeg vil gjerne ta med Leeza til fastlandet for mer avansert testing.
Jeg vet ikke.
Jo mer vi vet om dette,
jo mer kan vi hjelpe andre…
Ja, det er ikke det. Det er bare det at
i årenes løp, med alle avtaler og spesialister
og eksperimentell behandling vi har prøvd…
For å være ærlig, Sarah…
Vi betaler leie på et hus vi eide før.
Halvparten av maten vi spiser, er betalt av trygd,
og den andre halvparten blir donert av kirka.
Vi klager ikke, vennen.
Nei. Du er verdt hvert øre vi har, og så mye mer.
Men uten en CT-undersøkelse
eller ryggmargsprøve vet vi ikke hva som skjer…
Hun går og hun står. Og vi er takknemlige.
Det føles galt, ikke sant? Å utforske et mirakel?
Å betvile en gave fra Gud?
Hvor har du gått?
Mamma? Hvordan kom du deg opp hit?
Rommet mitt er… Dette er rommet mitt.
-Ja, mamma, men ikke på… -Det er annerledes.
-Du kan ikke gå i trapper. -Rommet mitt er…
Kjenner du dattera mi, Sarah?
-Hun er lege. -Hvordan få deg ned?
Hun forklarer. Jeg har dårlig hofte.
Hvis han kan… Kona mi.
-Hvis han kan be for kona mi. -Mannen min har vært så syk.
Ro dere ned, alle sammen. Dere vet det ikke er slik dette fungerer.
La oss ikke overreagere. Gud søker ikke ære, ikke slik.
La oss be.
"Takk Gud, for Han er god.
Hans standhaftige kjærlighet varer evig.
Takk gudenes Gud. Hans standhaftige kjærlighet varer evig.
Ham, som alene kan utføre store undere.
Hvis standhaftige kjærlighet varer evig."
MSGR. JOHN MICHAEL PRUITT REKREASJONSSENTER
Det fjerde skrittet kan være vanskelig, men jeg vet du kan klare det. Virkelig.
Skal vi virkelig ikke snakke om det?
Jo, vi kan snakke om det.
Hele byen snakker.
Et mirakel på St. Patricks. Du vil få alle innbyggerne
med dårlig kne og forkjølelse i kirka.
Kanskje du blir oppringt av en reporter på fastlandet.
Vil kanskje lage en artikkel om lille Leezas bedring
og presten som leget henne.
Handler ikke om publisitet. Ville takket nei.
Som Matteus sa: "Hvis du gir noe til noen i nød,
ikke la venstre hånd vite hva høyre hånd gjør."
Og Dolly og Wade
vil ikke utnytte dattera eller lage sensasjon.
Jeg kan bare ikke forestille meg
at det vil vekke særlig interesse utenfor Crockett, og det er greit.
Det er det beste.
Det viktige er Leeza.
Ja.
Jeg er en ganske rasjonell fyr,
og du vet at alle mytene og religionene våre
stammer fra naturlige hendelser som vi kan forklare.
Så jeg kan enkelt gjennomskue det.
Bra for deg.
Jeg kan fatte en feildiagnose.
Jeg sjekket. Slikt skjer. Det er sjelden, men det gjør det.
Kroppen hennes kunne ha blitt leget sakte hele tida.
Jeg kan forklare alt sammen. Hvis jeg er ærlig, kan alt forklares.
-Det høres flott ut. -Bortsett fra én ting.
Du måtte vite det.
Du måtte vite at hun kunne gå.
Du gikk opp trappene. Oppmuntret. Hadde hun ikke gjort det,
hva ville ha skjedd med deg?
Hva ville samfunnet ha tenkt om deg om hun ikke hadde det?
-Hun gjorde det. -Og du måtte vite.
-Hva er det du spør om? -Hvordan kunne du vite det?
Jeg har ikke noe svar som vil tilfredsstille deg.
Ikke deg.
Hvis jeg sa til noen andre at jeg følte det
idet hun rullet forbi meg på den rampen,
at jeg nesten kunne se det, at jeg hørte stemmen hennes i hodet mitt.
Jeg følte meg så knyttet til henne da.
Det er kanskje godt nok for noen, men ikke for deg,
er det vel, Riley Flynn?
Jeg ønsker nok mer.
Ja, og jeg vil alltid ønske at jeg kunne gi deg mer.
Men det er alt jeg har.
Gjør det vondt?
Nei.
Skal jeg bære sekken din eller noe?
Gjerne. Takk.
-Er det vondt å gå? -Hvordan går det?
Kom igjen. La henne være.
God morgen.
God morgen, frøken Greene.
Hva gjør du?
Hva med ryggen din?
Bare dans med meg.
Greit.
Hva?
Kristi legeme.
FORBINDELSE 1080 - NATRIUM MONOFLUORACETAT - DØDELIG GIFT
ST. PATRICKS MIRAKEL
Fyll opp de ekstra flaskene. Litt av en forsamling der ute.
Det er veldig folksomt.
Har vi en flaske til?
Hadde noen liggende. Har ikke sett dem i det siste.
Still dere opp, gutter. Jeg fikser det.
-Jeg tror ikke den er tent. -Pokker, min feil.
Lighter.
Kom igjen!
For tre uker siden, da vi begynte denne angerens reise,
ba jeg de av dere som var her, om å huske noen ord.
Gjenfødelse, nye sjanser, evig liv.
Det er mye å skulle forstå.
Jeg ser knapt for meg neste uke, for ikke å snakke om evigheten.
Men for de fleste av oss er evigheten en abstraksjon.
Det er en metafor, en fargerik overdrivelse.
Når vi venter på noe vi ønsker, tar det en evighet.
Vi sitter i trafikken i en evighet.
Abstraksjoner, metaforer, fargerike overdrivelser.
Kanskje for oss, men ikke for Gud.
Ikke for Ham. Og det burde ikke være det for oss heller.
Nattverden, transformasjonen av brød og vin
til Kristi kropp og blod.
En metafor? Nei, sier Gud.
Mirakler, å gå på vann, stå opp fra de døde. Abstraksjoner?
Nei, sier Gud. Evig liv, en fargerik overdrivelse?
-Nei. -Nei? Det stemmer. Bare si det.
Guds gaver er så håndgripelige som grunnen under føttene våre.
Og Hans pakt er ikke abstrakt.
Nei. Det er en kontrakt, risset i kjøtt, skrevet i martyrenes blod.
Allikevel, selv om vi prøver, klarer vi ikke å visualisere det,
vi klarer ikke å danne et mentalt bilde av belønningen som er lovet.
Hvis dere er her for å vite svarene på det uforståelige,
må jeg fortelle dere at jeg ikke har noen.
Og hvis dere vil vite hvorfor eller hvordan Gud former verden,
brødre og søstre, vil jeg også det. Jeg har ikke svarene. Ingen har det.
Men det jeg har, og det Gud gir oss i overflod av,
er mysterier.
Gud gir oss mirakler sjelden, her og der, men mysterier?
Beklager.
Som… voksne
misliker vi gjerne mysterier.
Det er ukomfortabelt å ikke vite.
Nei. Å være et barn.
Å se med ærefrykt og forundring, og leve med overveldende oppriktighet.
Å være skyldfri, lett som luft.
Å bøye oss forsiktig idet Guds ord feier…
Beklager. Jeg er…
Beklager, jeg er bare litt sliten i dag.
Litt svimmel.
Det gikk over. Det går bra. Jeg beklager veldig.
Jo mer vi vet, jo mindre bøyer vi oss.
Jo skjørere, jo lettere knekker vi.
Slik noen ville si at denne øya knakk. Ble knekt.
Men jeg er her for å si…
…oppstandelsen, kropp og sjel, forløsningen, kropp og sjel,
miraklene som venter på oss her på Crockettøya.
Ikke metaforer, ikke abstraksjoner, ikke fargerike overdrivelser, nei.
Gjenfødelse, nye sjanser. Evig…
Hent dr. Gunning!
Gi ham pusterom.
Sauls omvendelse fant sted på veien til Damaskus.
Saul var en forfølger av kristne, en fiende av kirka,
på vei til Damaskus for å ta troende til fange.
Men som du vet, idet han nærmet seg Damaskus,
så han et lys så sterkt at det slo ham i bakken.
Og han ble blendet. Og så talte Jesus til ham.
Dager etterpå falt skjellene fra øynene hans, og Saul ble en som fulgte Kristus
og ble så apostelen Paulus.
Det var på samme veien utenfor byen at monsignore Pruitt,
forfjamset og forvirret, kom bort fra gruppa for siste gang.
De kan ikke ha lagt merke til det.
Først var det sinnet som sviktet ham, og ut i ørkenen vandret han.
Nei, monsignore…
Fortapt, forvirret, fortapt i verden, fortapt i sitt sinn,
borte fra gruppa si,
sikker på å dø der ute i ørkenen, på veien til Damaskus,
da en fryktelig sandstorm overveldet ham.
Det hadde vært fryktelige stormer i området nylig.
Han hadde hørt dette. Disse utrolige seismiske stormene.
Han hadde hørt at stormene tilmed hadde avdekket oldtidsruiner i ørkenen
som rystet grunnen, beveget jorda,
sveipet munningen av konstruksjoner og bygninger fra lang tid siden.
Ruiner lenge forseglet i jorda.
Og idet monsignore Pruitt vandret, fortapt i stormen,
mens sanden skrapte øynene og kuttet ansiktet hans,
så han foran seg at det var et mørke i sanddynene.
Munningen av en hule, kanskje.
En dør til en eldgammel ruin.
Et sviktende sinn søkte ly, så inn gikk han,
ivrig, inn i denne tingens mørke.
Den huleaktige inngangen som hadde åpnet seg foran ham.
Til alt lyset ble…
-Det er bare litt svimmelhet. -Kanskje.
Men la meg lytte.
Trekk pusten dypt.
-Jeg lover at jeg er frisk. -Og ut.
Pulsen din er høy, kroppstemperaturen også.
Som om kroppen kjemper mot et virus, men ingenting virker alarmerende.
Så han er frisk?
Han overlever.
Men du er dehydrert, pater. Så dropp salt mat,
drikk masse vann, hvil deg litt,
og la dette jobbe seg ut av systemet.
Takk.
Gjør bare jobben min.
Nei, det er mer enn det. Du tar vare på folk.
Meg og mora di, hele øya. Du er en trøst for folk.
Jeg er stolt av deg.
Takk.
Du hørte doktoren. Drikk opp.
Jeg avlyser alle avtalene i ettermiddag.
-Bev. -Du trenger hvile, og skal få det.
Ikke alle. Det er noen jeg ikke vil avlyse.
-Lunsjen er klar. -Kommer!
BIBELEN
Dra til helvete.
Hva faen vil du meg?
Kan du ikke la en fyr få være i fred?
Hallo.
Er det det?
-Er det det? -Nei.
Er det her?
Jeg vil se det om det er her.
Nei, det er geværet til bestefaren min.
Det andre kastet jeg i bukta etterpå.
Jeg klarte ikke å se på det lenger.
Akkurat slik jeg så det for meg.
Så da sier jeg det.
Jeg var ute og gikk med pappa.
Vi skulle ikke noe spesielt sted, det var bare noe vi gjorde.
Det var da han snakket mest med meg, så jeg hadde spurt ham
siden jeg var liten.
Og vi gikk,
som en hvilken som helst annen kveld, og det var da det skjedde.
Som et tordendrønn, og jeg bare lå på bakken.
Men jeg kjente det ikke.
Og pappa skrek som et dyr.
Hadde aldri hørt stemmen hans slik, men jeg kjente det ikke.
Slett ikke.
Og det var da jeg innså hvor mye jeg ikke kjente,
at jeg ble veldig redd.
Jeg hater deg.
Ærlighet er viktig, så vi starter der.
Jeg hater deg, Joe Collie.
Jeg har hatet deg i årevis,
og det jeg har tenkt på å gjøre med deg… Jeg vil at du skal bli skadet.
Jeg vil at du skal lide.
At du skal lage lydene faren min lagde
da han la hånden over kulehullet i ryggraden min.
Jeg vil at du skal trygle om tilgivelse så jeg kan si nei.
Jeg vil at du skal leve i fullstendig elendighet.
Når jeg sier at jeg så det for meg slik,
betyr at det var slik jeg håpet at det var.
-Jeg er lei meg. -Visst pokker er du lei deg!
Du stjal fra meg.
Hvem jeg var og hvem jeg kunne ha blitt.
Du stjal ting jeg ikke hadde fått ennå.
Du strakk deg gjennom tida, Joe Collie!
Du strakk deg gjennom tida og stjal…
Alt det er sant,
og alt er fortsatt her inne,
men det var ikke derfor jeg kom.
Jeg kom hit i dag…
Jeg tilgir deg.
Jeg tilgir deg, Joe Collie.
Jeg tilgir deg, og jeg ser deg nå.
Jeg ser deg. Og jeg er fortsatt sint på deg.
Men det er annerledes. Selv når jeg sier det nå.
-Vil du vite hvorfor? -Ja.
Fordi det eneste som står mellom deg og et bedre liv, er deg.
Det eneste som sto i veien for meg, var hat.
Det eneste som står i veien for deg, er deg.
"En sindig mann er bedre enn en helt."
"Og en som styrer sitt sinn, er bedre enn en som inntar en by."
Salomos ordspråk 16:32, Joe. Vet du hva "ordspråk" betyr?
Hva Salomos ordspråk er?
Det betyr visdom.
Visdom og kunnskap. Så…
…hvis Gud kan tilgi deg, og Han sier Han kan det,
han sier det overalt.
Så kan jeg tilgi deg.
Og hvis jeg kan tilgi deg, Joe Collie,
kan alle det.
Jeg forstår at noen av dere er lei dere,
men la meg være den første til å roe dere ned.
Ingen skal fjerne noe som helst.
Alle de obligatoriske timene skal fortsatt holdes.
Vi har ikke rørt pensum, så la det vært helt klart.
Det handler ikke om det…
Jeg forstår at du, gitt din religiøse tilknytning,
kan finne det at sønnen din er interessert i Bibelen krenkende…
-Nei da. -…antar jeg.
Men jeg ville si at hvis han er interessert i Jesus,
hvorfor ikke la ham lære litt om det?
Det handler ikke om det, og takk for at jeg får oppklare det.
Han vet alt om Jesus.
Sikkert ikke alt.
Muslimer tror at Jesus er Guds profet,
og at Injeel, Bibelen,
ble åpenbart slik toraen ble åpenbart for Moses før det.
Vi elsker Jesus. Og vi elsker budskapet han fikk åpenbart.
Nå vel!
Vi lærer visst noe nytt hver dag, eller hva?
Men vi tror også at det etter Jesu tid,
takket være menneskers innblanding, har vært avvik fra kristendommen.
Folk endret budskapet. Prester, paver, konger.
Det er derfor det er så mange versjoner av Bibelen.
-Folk endret på ting. -Jeg tror ikke dette er relevant.
Vi tror at Bibelen inneholder noen av Guds opprinnelige ord.
Det var sjenerøst.
Men vi tror også at Gud åpenbarte Koranen som et endelig budskap.
Som aldri skulle endres.
For å gjenta tidligere profeters åpenbaringer.
Dette er nok ikke rette stedet for å diskutere
hva som skiller våre forestillinger om skriften.
Nettopp.
Der har vi det.
Det er derfor jeg mener noen her,
inkludert meg selv, er litt bekymret.
Muslimer oppmuntrer alle til å søke kunnskap,
så jeg er mer enn komfortabel med at sønnen min studerer Bibelen.
Begeistret, faktisk. Har gjort det selv.
Men problemet er at dette er en offentlig skole.
Det er saken.
Og jeg tror at det som bekymrer noen av oss, ikke er Bibelen,
men det at den ble delt ut. Distribuert til barna her.
Jeg ber deg bare vurdere hva du ville føle
om du sendte ditt barn til en offentlig skole…
Sheriff.
…og de fikk Koranen utdelt,
og spurte om profeten Muhammed. Du ville følt det var problematisk.
Hvis jeg delte ut kopier av Koranen
til barn på denne øya,
utelukkende for å fremme kunnskap,
ville du nok jaget meg, frøken Keane.
Kan jeg…
Det er en offentlig skole.
Og han har helt rett.
Jeg tilhører samme menighet som de fleste av dere.
Dere vet hvor jeg står, men å lese skriften på skolen…
Sheriff, jeg ville selvfølgelig ikke jaget deg ut av byen.
Og det er trist å høre at du tror det om meg.
Troende, av enhver tro, vi er alle samme ulla.
Søskenbarn, egentlig.
Og jeg har ikke ønsket å være respektløs mot noen.
Ikke i det hele datt. Det er bare det…
Å ha Bibelen til stede i rommet,
det er bare en bok i rommet, som en naturfagbok eller historiebok…
Det er faktisk svært annerledes.
Barn kan ta dem eller la være.
Jeg kan nok lese et inspirerende avsnitt på skolen fra tid til annen,
men jeg evangeliserer ikke.
Jeg deler bare min tro med barna
i håp om at de kan bli inspirert.
Hvis vi hadde en muslimsk lærer som siterte fra Koranen til barna,
ville det vært greit hvis ikke teksten var krenkende,
som, tilgi at jeg sier det, mye av den teksten kan være.
Det er ikke et angrep, sheriff.
Jeg innrømmer at Bibelen, særlig Det gamle testamente,
har avsnitt som ikke passer for barn.
Uvurderlig for voksne, selvfølgelig,
men jeg ville aldri lest historien om Lot og kona til en gruppe med barn.
Alt jeg siterer, har jeg vurdert på forhånd.
Det er ikke poenget hans…
Og hva er utdannelse,
om ikke å gi en elev muligheten til å lære.
Hvorfor være redd for å la dem lese en spesiell tekst?
Skal vi brenne bøker som vi anser som litt kontroversielle?
Og i dette tilfellet, hendelser i tida,
lokale hendelser, de krever vel å bli studert?
Jeg bare sier det,
vi vet jo at det er en elefant i rommet.
Vi lever i en mirakuløs tid. Her og nå, på Crockettøya.
Det skjer faktiske mirakler
rett for øynene våre på St. Patricks.
Og dette samfunnet… Sheriff, du bør vite dette,
det er ditt ansvar å observere dette samfunnet.
Dette samfunnet er midt oppi en skikkelig religiøs oppvåkning
for øyeblikket.
Og hvis barna i dette samfunnet ikke kan diskutere det på skolen,
da vet jeg ikke hva det er.
Jeg orket ikke å bli i det rommet og høre på våset hennes mer.
Det er en spesiell type selvrettferdighet
som er forbeholdt en spesiell type religiøse.
Jeg har aldri likt det.
Aldri.
-Beklager, det var… -Nei.
Hvordan går det med deg?
Tregt. Jeg har vel problemer med
å nærme meg folk for å gjøre opp.
Pater Paul sa jeg burde skrive brev,
så jeg skriver brev. Massevis.
-Det er vanskelig. -Å skrive dem er vanskelig.
Å levere dem blir vanskeligere.
Det ser jeg ikke fram til.
Jeg gjennomførte fryktløst en moralsk vurdering av meg selv, og fant ut at
jeg er en feiging.
Ikke gjør det.
Ikke snakk om deg selv slik.
Hvis noen andre snakket slik om deg, ville jeg…
Hva da?
Sparket dem i ræva.
-Ja? -Ja.
-Ville du det? -Ja, slik.
Det var faktisk låret, så…
-Så jeg ville sparket dem i låret. -Ja.
Mamma, tid for et bad før…
Herregud, mamma.
Vi må snart binde deg om ikke du vil ødelegge begge hofter.
Sarah.
Vet ikke hvorfor jeg gidder å si dette. Som om jeg snakker tysk.
Sarah, vennen.
Mamma.
Jeg har vært…
Hvor har jeg vært? Et mørkt sted?
Men akkurat nå… jeg våknet liksom,
og… der er du.
Min vakre…
Mamma?
Når flyttet du meg til stua?
Beklager at jeg er sen.
Jeg sa han ville komme. Vi er en trio nå.
Hei, Joe.
Snakk om anonymitet, hva?
Og etter at hun dro, ville jeg ikke drikke engang.
Jeg gjorde det, men jeg ville ikke.
Hvis det gir mening. Jeg vet ikke.
Jeg vet faen ikke. Jeg gikk over hele pokkers øya,
og jeg tenkte at det som skjedde for henne,
det skjedde her, i St. Patricks.
Det er det alle sier, ikke sant?
Så jeg tenkte at faen heller.
Og jeg kom hit, så fortalte pater Paul meg
at dere har møte.
Så Leeza har tilgitt deg.
Og jeg hørte bekjennelsen din i dag, og Gud tilga deg.
Hvem gjenstår?
Jeg er vel ikke så rask til å tilgi som dem.
Greit. Hva tror du, Riley?
Jeg tror ikke det er opp til meg
å si noe til noen om drikkingen deres.
For noe pisspreik.
Nei, beklager, det er pisspreik.
Du har vært her en gang i uka, noen ganger mer, om vi er ærlige, hva?
Er det alt du har å si? Husker du første gangen?
Husker du den Riley som kom inn hit, armene i kryss, reservert? Jeg gjør det.
Tenk litt på ham, så kan du snakke.
For jeg tror det er noe du kan si til Joe, som jeg ikke kan,
som ingen andre kan.
Og det er formålet med dette. Så dropp pisspreiket og gjør det.
Ok, Riley?
Du dukket opp, Joe.
Du er her, og det holder.
Ikke for alltid, men for i kveld.
For i kveld er det alt.
Jeg fikser resten, mine herrer. Bare gå.
Sikker? Vi kan hjelpe med…
Absolutt. Ser jeg begge på neste møte?
-Ja. -Ja, selvfølgelig.
-Jeg kommer. God kveld, pater. -God kveld.
-God kveld.
"Pruitt rekreasjonssenter". For en helvetes arv.
Hvorfor ikke bare kalle det "Bev Keanes pengehvitvasking"?
Det var det det var.
"Bev Keanes myntvask."
Eller "Bev Keanes falsk-vaskeri".
Eller "Beverly faens Keanes dronning Ond Hurpe-emporium".
Underslag "R" oss, A faens S.
Ville trenge et større skilt.
Men poenget er at jeg…
Hadde aldri trodd jeg ville sette fot i den bygningen.
Aldri.
Trodde jeg ville dø på øya før jeg så innsiden av den.
Men å være der inne med deg
og pater Paul, og snakke slik,
under denne helvetes omstendigheten, der jeg føler…
…kanskje livet mitt kan være verdt…
Jeg mener, etter… alt det…
Det illustrerer vel poenget.
Aldri ta noe for gitt.
Ord å leve etter.
Aldri ta noe for gitt.
Glad du var der, Joe.
Du er virkelig det?
For en sprø opplevelse.
Den eneste som har brydd seg om meg, var søstera mi.
Hun forlot Crockett for lenge siden.
-Hun forsto aldri hvorfor jeg ble. -Hvorfor gjorde du det?
Jeg vet ikke. Det virket bare…
Det føltes for lett å dra. Jeg bør ikke bare kunne dra.
Jeg er visst glad i straff.
Hun døde for noen uker siden.
Så leit.
Barna hennes begravde henne på fastlandet.
Hun ville ikke komme tilbake hit, selv ikke i døden.
Sulle ønske at jeg dro og besøkte henne.
Anstrengte meg. Men jeg klarte det ikke da.
Men jeg kunne vel ha gjort det nå.
Og det…
Det er bare helt for jævlig.
Jeg skal la deg fortsette.
Blir det noen gang annerledes?
For folk som oss?
Jeg tror ikke det.
Ingenting rundt oss endrer seg.
Kanskje hvis vi anstrenger oss veldig, blir vi
kanskje annerledes.
Kanskje det iallfall føles annerledes.
Jeg vet ikke.
For det å bli annerledes.
-God natt, Joe. -God natt, Riley.
Kan vi snakke?
Klart det.
Jeg ville dra til St. Patricks på søndag, bare for å sjekke det.
Hvorfor det?
-Alle fra skolen går dit, så jeg… -Nei, de gjør ikke det.
Mange av dem gjør det, så jeg tenkte det var greit å sjekke det.
Nei. Jeg synes ikke det.
Det er ingen god grunn til å la være.
Det er en glimrende grunn. Du er ikke kristen.
Det var jo ikke opp til meg.
Ingenting har vært opp til meg.
Du spurte meg ikke om jeg ville bli muslim.
Du er muslim.
Eller om jeg ville flytte hit.
-Vet det. -Du spør ikke om noe.
Du bestemte deg for å bli muslim for mamma,
og for å flytte hit fordi distriktet ditt var for rasistisk.
-Du taklet ikke… -Du!
Det har alltid vært opp til deg, pappa. Du tar beslutningene.
Men nå som vi er her, og disse tingene skjer…
-Hvilke ting? -Det vet du.
Jeg kjenner til Leeza Scarboroughs tilfriskning,
feildiagnosen hennes, og jeg vet at det er overbevisende.
Pappa, jeg kjenner Leeza ganske godt, og hennes tilfelle er…
-Det er et mirakel. -Nei, det er ikke slik det fungerer, Ali.
Det er ikke slik Allah…
Vet du hva den gjør?
Hva bukspyttkjertelkreft gjør med et menneske?
Skal jeg fortelle deg det?
For jeg har ikke lyst.
Jeg vil aldri at du skal vite hva hun gikk gjennom.
Jeg bærer det for oss begge, og det er greit.
Hun beholdt troen sin. Hun hedret ham… til siste øyeblikk, og hvis…
Hvis Gud faktisk fungerte slik…
Hvis Han bestemte seg for…
…at Han skulle lege enkelte og ikke andre,
hvis Han valgte å spare noen og ikke andre,
hvis han ga Leeza Scarborough et mirakel,
men lot et barn dø av hjernekreft på fastlandet…
Nei.
Nei, det er ikke slik det fungerer, Ali.
Det er ikke slik Gud opererer.
Samme hvor spennende historiene fra St. Patricks er.
Eller buddhistene eller scientologene. Det er ikke magi.
Kyss mora di.
I morgen kan vi snakke mer hvis du vil.
Faen!
Hva skjedde?
Ingenting.
Bare innbilning.
God natt.
Vil vi kunne skru på vannet før pateren vender tilbake?
Nesten ferdig.
Takk igjen for retten.
Skal begynne å legge ting i fryseren.
-Folk har vært så sjenerøse. -Pater Paul fortjener det.
Ja. Og det er derfor jeg vil at dere skal hjelpe med å planlegge dette.
Jeg vurderte en fellesmiddag for å vise at vi setter pris på det.
Ikke noe for ekstravagant.
Men vi kan helt klart fylle rekreasjonssenteret.
Og jeg tenkte dere to kunne holde hovedtalene.
-Gjerne. -Klart det.
Med det du har gjort for familien, og din posisjon her, Wade,
ville det betydd mye som far, som…
-Hei. -Pater?
-Ikke nå igjen! -Hva feiler det ham?
Pater?
Han…
Pater Paul? Vær så snill…
Jeg…
Jeg forstår ikke.
Mørke. Det var mørke i de ruinene.
Ikke noe lys. Hvert skritt fram, et skritt inn i ingenting.
Og smerten.
Smerten, ja.
Og frykten ble tømt fra kroppen hans.
Tømt fra kroppen hans, all frykt og smerte…
Bare tømt.
Fader vår, du som er i himmelen, la ditt navn holdes hellig.
La ditt rike komme, og din vilje skje,
på jorden som i himmelen.
De øynene.
Øyne og hud og hender, men også vinger.
En opplevelse av svære vinger som svøper ham inn,
og at sinnet hans omsider fant ordet.
Ordet ble avdekket av hans frykt slik graven ble avdekket av stormen.
Og ordet var "engel".
Engel.
Og han var så redd.
Som en hånd i mørket, en hånd strukket ut,
stigmata, Herrens sår,
og fra engelens håndledd
strømmet livets blod, og et nytt ord tok form.
"Drikk.
Ta denne, og drikk fra den. Dette er mitt blod.
Blodet i den nye og evige pakt. Den utøses for mange
til syndenes forlatelse."
Disse ordene i den gamle mannens sinn
igjen og igjen mens han drakk.
Monsignore John Pruitt våknet morgenen etter.
Stormen var over.
Sola lyste inn gjennom grottens inngang,
og han gikk til den.
Og han løftet hånden for å skjerme mot sola.
Hånden hans var ung igjen.
Tiårene var skylt bort.
Bak ham, ved inngangen til kirka, jeg tror det må ha vært en kirke.
Det var en eldgammel kirke som skjulte en engel bak meg.
En Herrens engel, redd for lyset.
Som skjulte seg i skyggene. Og jeg knelte, og jeg gråt.
Jeg visste at reisen ble lang.
Men jeg visste hvor engelen trengtes, så jeg reiste og ventet,
og engelen tok meg igjen.
Jeg reiste og ventet i frykt, Herre, frykt for at noen ville oppdage den
eller at den en natt ikke ville være der og fly til meg.
Og da den gjorde det, visste jeg at jeg måtte gjemme den.
Så jeg gjemte den i jord, sammen med antikviteter,
og jeg overlot resten til Gud,
så jeg kunne bringe den trygt hjem til de som trengte den.
Og ved Din nåde klarte jeg det.
Og jeg visste at jeg ville måtte lyve…
Lyve for de jeg er her for å frelse.
For de døde sjelene på denne øya,
slik at vi kan bringe dem Din kjærlighet og Din nåde
og Dine mirakler.
Så…
Tilgi meg, Herre, for den lille løgnen jeg må fortelle i Din tjeneste.
Min Gud, jeg er så lei meg for at jeg har fornærmet Deg,
og forakter mine synder fordi jeg frykter tapet av himmelen
og helvetes smerter. Men mest fordi de fornærmer Deg.
Herre min Gud, som er god og fortjener all min kjærlighet.
Jeg er fast bestemt på med Din nådes hjelp å bekjenne alle mine synder,
å gjøre bot for å forbedre mitt liv. Amen.
Monsignore! Gudskjelov!
Det er et mirakel!
Gudskjelov!
Det er et mirakel.
Gudskjelov, monsignore.
Det er et mirakel.
Alt i orden.
Tekst: Marius Theil