EN NETFLIX-SERIE
BOK III: PROVERBS
Välsigna mig, Herre, ty jag har syndat.
Nej, det är fel.
Välsigna mig, Herre, ty jag ska synda.
Imorgon ska jag presentera mig för församlingen
och ljuga för dem om monsignor John Pruitt.
En direkt lögn, inte bara undanhålla sanningen.
Jag ska inte säga att Pruitt var sjukare än de trodde
när de skickade ut honom på resan.
Monsignor Pruitt? Vart går du?
Vi ska hitåt, hela gruppen.
Han kom ofta bort från gruppen.
Han var vilse i Jerusalem flera timmar den första dagen,
och han var…
…skräckslagen.
Det var inte bara åldersglömska.
Nej, han var mer dement
än nån i församlingen hade medgett för sig själv.
Han var en man som…
…hade levt längre än sin tilldelade tid på jorden.
Jag tänker inte säga det,
utan att han återhämtar sig på ett sjukhus,
att han kan bli bra igen
och åter bli densamme som de minns.
Att han åter kan bli den man, den ledare,
den herde som de har lärt sig älska genom alla år.
Jag ska säga denna lögn
till dem, så att när det börjar, är de redo.
För det som ska komma.
För miraklerna som ska komma.
Fader?
Fader!
Fader? Mår du bra?
Ska jag ringa dr Gunning?
Det är ett mirakel. Ett verkligt mirakel.
Eller hur? Ett mirakel, menar jag.
Det är fantastiskt, visst.
Hennes reflexer är svaga, men de finns där.
Har du känt något?
Har du känt något i kroppen före i morse?
Jag vet inte. Även när jag inte kunde känna benen,
kunde jag känna dem. Som vi pratade om, fantom…
Fantomsmärtor, ja. Men inget nytt? Inget annorlunda?
-Nej. -Nåja, jag…
Du kan stå och gå. Det är det viktigaste.
Jag är så glad för din skull.
Dina muskler är underutvecklade, vilket är förståeligt. Låt mig…
Använd den här käppen,
även för korta avstånd, så länge.
Lägg din tyngd på den och sätt den ett steg framför dig.
-Förstår du? -Har du nånsin…
Har du nånsin sett nåt liknande?
Visst är det ett mirakel? Precis som i evangelierna.
Före idag? Nej, jag har inte sett nåt liknande förut.
Men nu har jag. Spinalskador kan självläka med tiden.
Oerhört sällsynt, men det händer.
Jag vill skicka Leeza till fastlandet för avancerade tester.
Jag vet inte.
Ju mer vi vet om det här,
ju mer kan vi hjälpa andra.
Jag vet, det är inte det. Men…
…alla undersökningar och specialister genom åren
och experimentella behandlingar vi provat…
Sanningen är, Sarah…
Vi hyr ett hus som vi tidigare ägde.
Hälften av vår mat är köpt med matkuponger,
och den andra hälften doneras av kyrkan.
Vi klagar inte, vännen. Nej.
Du är värd vartenda penny vi har, och mycket mer.
Men utan magnetröntgen
eller ryggmärgsprov vet vi inte vad som hänt…
Hon går och står. Och vi är tacksamma.
Det känns fel, eller hur? Att förhöra ett mirakel?
Ifrågasätta en gåva från Gud?
Vart har du nu gått?
Mamma? Hur kom du upp hit?
Mitt rum är… Det här är mitt rum.
-Ja, mamma, men… -Det är annorlunda.
-Du kan inte gå i trappor. -Mitt rum är…
Känner du min dotter Sarah,
-läkaren? -Hur ska jag få ner dig?
Hon vet att jag har en dålig höft.
Om han kunde… Min fru.
-Om han kunde be för min fru. -Min man har varit så sjuk.
Lugn, allihop. Det fungerar inte så, det vet ni.
Låt oss inte överreagera. Gud söker inte ära på det sättet.
Låt oss be.
"Låt oss tacka Herren, ty han är god.
Hans trofasta kärlek varar för evigt.
Låt oss tacka Gud, för hans trofasta kärlek varar för evigt.
Låt oss tacka Herrarnas herre, för hans trofasta kärlek varar för evigt.
Bara han kan göra stora under.
Hans trofasta kärlek varar för evigt."
REKREATIONSCENTER
Det fjärde steget kan vara svårt, men jag vet att du klarar det.
Ska vi inte prata om det?
Jo, vi kan prata om det.
Hela staden pratar.
Ett under i St. Patricks. Du kommer att ha varenda person
med ont i knäet och förkylning i kyrkbänken.
Det kan mycket väl ringa reportrar från fastlandet.
De kanske vill skriva om lilla Leezas tillfrisknande
och prästen som helade henne.
Jag är inte ute efter publicitet.
Som Matteus säger: "Om du ger något till någon,
så ska inte din vänstra hand veta vad den högra gör."
Och Dolly och Wade
vill inte göra sensation av sin dotter.
Jag tror faktiskt inte
att det väcker stort intresse utanför Crockett, vilket är okej.
Det är för det bästa.
Leeza är det viktiga.
Ja.
Jag är rätt rationell av mig,
och du vet att våra myter och religioner
kommer från naturliga företeelser som vi inte kan förklara.
Så jag har inga problem med det.
Bra för dig.
Jag kan förstå en feldiagnos.
Jag såg efter. Sånt händer. Det är ovanligt, men det händer.
Hennes kropp kanske har läkts sakta hela tiden.
Jag kan förklara allt. Om jag är uppriktig, går allt att förklara.
-Det låter utmärkt. -Frånsett en sak.
Du måste ha vetat.
Du måste ha vetat att hon kunde gå.
Du gick uppför trappan. Du kallade på henne. Om hon inte gått,
vad hade hänt dig?
Vad hade folk här tänkt om dig om hon inte hade gått?
-Men hon gick. -Du måste ha vetat.
-Vad är din fråga? -Min fråga är: Hur visste du?
Jag har inget svar som gör dig nöjd.
Inte dig.
Om jag sa till nån annan att jag kände det
när hon rullade förbi mig på rampen,
att jag nästan kunde se det och höra hennes röst i mitt huvud.
Jag kände mig så nära henne just då.
Det kunde räcka för nån annan, men inte för dig.
Eller hur, Riley Flynn?
Jag behöver nog mer.
Ja, och jag önskar alltid att jag kunde ge dig mer.
Men det är allt jag har.
Gör det ont?
Nej.
Ska jag bära din ryggsäck eller nåt?
Gärna, tack.
-Gör det ont? -Hur mår du?
Såja. Låt henne vara.
God morgon.
-God morgon, miss Greene. -Morrn.
Vad gör du?
Din rygg, då?
Dansa med mig, bara.
Okej.
Vad?
Kristi kropp.
NATRIUMFLUORACETAT - DÖDLIGT GIFT
MIRAKLET I ST. PATRICKS
Fyll de extra bägarna denna vecka. Det är många där ute.
Det är många.
Har vi en flaska till?
Vi har några, men jag har inte sett dem nyligen.
Gör er i ordning. Jag sköter det.
-Den är inte tänd. -Jäklar, mitt fel.
Tändare.
Kom igen!
För tre veckor sen, när vi började den här resan av botgöring,
bad jag er som var här att tänka på några ord.
Återfödelse, en andra chans, evigt liv.
Det är mycket att försöka förstå, eller hur?
Jag kan knappt föreställa mig nästa vecka, än mindre evigheten.
För de flesta av oss är evigheten nåt abstrakt.
Det är en metafor, en färgstark överdrift.
När vi väntar på nåt vi vill ha, går tiden så sakta.
Vi sitter i trafikstockning i en evighet.
Abstrakta saker, metaforer, färgstarka överdrifter.
För oss, kanske, men inte för Gud.
Inte för honom. Och det borde det inte vara för oss heller.
Nattvarden, förvandlingen av brödet och vinet
till Kristi kropp och blod.
En metafor? Nej, säger Gud.
Mirakler, gå på vatten, uppstå från de döda. Abstrakt?
Nej, säger Gud. Evigt liv, en färgstark överdrift?
-Nej. -Nej? Just det. Som du säger.
Guds gåvor är lika påtagliga som marken under våra fötter.
Och hans förbund är inte abstrakt.
Nej. Det är ett kontrakt skrivet i kött, med martyrers blod.
Men likväl kan vi inte visualisera,
vi kan inte se framför oss den lön som är utlovad.
Om du har kommit för att få svar på det okända,
måste jag säga att jag inte har några.
Och om du vill veta varför eller hur Guds vilja formar världen,
bröder och systrar, det vill jag med. Men jag har inga svar. Det har ingen.
Men vad jag har, och vad Gud ger oss i överflöd,
är mysterier.
Gud ger oss mirakler väldigt sällan, här och där, men mysterier?
Beklagar.
Som… vuxna,
ogillar vi oftast mysterier.
Det känns jobbigt att inte veta.
Jag vet. Att få vara ett barn.
Att se med vördnad och förundran, att leva med total uppriktighet.
Att vara oskyldig, lätt som luft.
Att sakta böjas medan Guds ord sveper…
Förlåt mig. Jag…
Förlåt, jag är lite trött idag.
En smula yrsel.
Nu är det bra igen. Jag ber om ursäkt.
Ju mer vi vet, desto mindre böjer vi oss.
Ju skörare vi blir, desto lättare krossas vi.
Som en del skulle säga att den här ön krossades. Var krossad.
Men jag är här för att säga…
…att uppståndelse, till kropp och själ, frälsning, till kropp och själ,
mirakler väntar oss här på Crockett Island.
Inte metaforer, inget abstrakt, inga färgstarka överdrifter, nej.
Återfödelse, en andra chans. Evi…
Hämta dr Gunning!
Ge honom utrymme.
Sauls omvändelse ägde rum på vägen till Damaskus.
Saulus förföljde kristna och var en kyrkans fiende,
på väg till Damaskus för att fängsla troende.
Men som du vet, på vägen dit
såg han ett ljus som bländade honom och han föll till marken.
När han låg där förblindad talade Jesus till honom.
Flera dagar senare återfick han synen och blev en Kristi efterföljare,
och senare aposteln Paulus.
Det var på samma väg utanför staden som monsignor Pruitt
irrade sig bort från sin grupp för sista gången.
De märkte väl inte att han saknades.
Hans förvirrade hjärna hjälpte honom inte, och han vandrade ut i öknen.
Nej, monsignor…
Vilsen, förvirrad, borta i tankarna,
separerad från sin grupp,
var han säker på att dö där i öknen, på vägen till Damaskus,
när en hemsk sandstorm kom.
Det hade varit hemska stormar i området nyligen.
Han hade hört det. Förbluffande, seismiska stormar.
Stormar som, han hade hört, hade frilagt gamla ruiner i öknen,
de piskade upp sanden, omvälvde jorden
och lyfte fram strukturer och byggnader från längesedan.
Ruiner länge förseglade i jorden.
Då monsignor Pruitt vandrade, vilse i stormen,
medan sanden rispade hans ögon och ansikte,
såg han något mörkt framför sig i sanddynerna.
Kanske en grottöppning.
Porten till en gammal ruin.
I sin förvirring sökte han skydd, så han gick in
med ivriga steg i mörkret.
Den grottlika ingången som hade öppnat sig framför honom.
Tills allt ljus…
-Det är bara yrsel. -Kanske det.
Men låt mig lyssna.
Djupa andetag.
-Det är ingen fara med mig. -Andas ut.
Din puls är förhöjd, och även din kroppstemperatur.
Som om din kropp kämpar mot ett virus, men inget alarmerande direkt.
Så han är utom fara?
Han överlever.
Men du lider av vätskebrist. Så sluta med salt mat,
drick mycket vatten, vila lite,
och låt detta försvinna ur kroppen.
Tack.
Jag gör bara mitt jobb.
Nej, det är mer än så. Du tar hand om folk.
Mig och din mor, hela ön. Du är en tröst för folk.
Jag är stolt över dig.
Tack.
Du hörde doktorn. Drick.
Jag ställer in dina möten i eftermiddag.
-Bev. -Du behöver vila och det ska du få.
Nej. Det är några jag inte tänker missa.
-Lunchen är klar. -Kommer strax!
BIBELN
Stick.
Vad fan vill du mig?
Kan man inte få vara i fred? Vad vill du?
Hej.
Är det geväret?
-Är det? -Nej.
Finns det här?
Jag vill se det i så fall.
Nej, det där är min farfars gevär.
Det andra, det där, slängde jag i viken direkt efteråt.
Jag kunde inte se det mer.
Det är som jag föreställde mig.
Så här är det.
Jag var ute på promenad med pappa
utan nåt särskilt mål, det var bara nåt vi brukade göra.
Det var då han pratade mest med mig så jag ställde frågor,
eftersom jag var en liten flicka.
Vi gick där,
precis som alla andra kvällar, och plötsligt hände det.
Som en åskskräll och jag föll till marken.
Men jag kände inget.
Min pappa skrek som ett djur.
Jag har aldrig hört honom låta så, men jag kände inget.
Jag kände inget alls.
Det var när jag insåg hur mycket jag inte kände
som jag blev verkligt rädd.
Jag hatar dig.
Ärlighet är viktigt, så vi börjar där.
Jag hatar dig, Joe Collie.
Jag har hatat dig i många år,
och jag har fantiserat om vad jag vill göra med dig… Jag vill skada dig.
Jag vill att du ska lida.
Jag vill att du ska göra samma ljud
som pappa när han satte handen över kulhålet i min ryggrad.
Jag vill att du ska be om förlåtelse, så att jag kan säga nej.
Jag vill att du ska leva ditt liv i totalt elände.
Så att stället ser ut som jag tänkte,
betyder att det ser ut som jag hoppades.
-Jag är ledsen. -Det ska du vara också!
Du stal från mig.
Inte bara den jag var, men den jag kunnat bli.
Du stal saker jag inte hade än.
Du sträckte dig genom tiden, Joe Collie!
Du sträckte dig genom tiden och stal…
Allt det där är sant,
och jag bär det ännu med mig,
men det var inte därför jag kom.
Jag kom hit idag…
…för att förlåta dig.
Jag förlåter dig, Joe.
Jag förlåter dig och jag ser dig nu.
Jag ser dig. Och jag är fortfarande arg på dig.
Men det är annorlunda. Det känner jag nu när jag säger det.
-Vill du veta varför? -Ja.
För det enda som står mellan dig och ett bättre liv, är du.
Det enda som stod i min väg var hat.
Det enda som står i din väg är du.
"Bättre en tålmodig man än en hjälte,
bättre styra sitt sinne än inta en stad."
Det står i Ordspråksboken 16:32. Vet du vad det betyder?
Vad Ordspråksboken är?
Det betyder vishet.
Vishet och kunskap. Så…
…om Gud kan förlåta dig, och det säger han att han kan
i hela Bibeln…
…kan jag förlåta dig.
Och om jag kan förlåta dig,
kan vem som helst det.
Jag vet att några av er är upprörda,
men låt mig vara den första att lugna er.
Ingenting ska tas bort.
Alla obligatoriska ämnen ska undervisas.
Vi har inte rört läroplanen, så ni behöver inte oroa er.
Det gäller inte det…
Jag förstår, med din religionstillhörighet
kan du finna det stötande att din son är intresserad av Bibeln…
-Inte alls. -…antar jag.
Men jag menar att om han är intresserad av Jesus
kan han väl få lära sig lite om honom?
Du missförstår helt, och tack för chansen att få klargöra.
Han vet allt om Jesus.
Nåja, inte allt, antar jag.
Muslimer tror att Jesus är en Guds profet,
och att Injeel, Bibeln,
uppenbarades för honom liksom Torahn uppenbarades för Mose.
Så vi älskar Jesus och det budskap som uppenbarades för honom.
Ser man på!
Man lär sig nåt nytt varje dag.
Men vi tror också att efter Jesu tid
gjordes avvikelser från kristendomen på grund av människor.
Folk ändrade budskapet. Präster, påvar, kungar.
Därför finns det så många versioner av Bibeln.
-Folk gjorde ändringar. -Det är knappast relevant.
Men vi tror att Bibeln innehåller en del av Guds ursprungliga ord.
Generöst av er.
Men vi tror också att Koranen är Guds sista uppenbarelse.
Som inte kan ändras.
Som fastslår de tidigare profeternas uppenbarelser.
Det här är knappast rätt forum för att diskutera
var vår uppfattning om skrifterna skiljer sig åt.
Just det.
Det är själva grejen.
Därför tror jag att en del här,
även jag, är lite oroliga.
Muslimer uppmanar alla att söka kunskap,
så jag har inget emot att min son läser Bibeln.
Jag är glad. Jag har själv gjort det.
Men problemet är att det här är en kommunal skola.
Det är problemet.
Och det som oroar en del av oss är inte Bibeln i sig,
utan att den delades ut till skolbarnen här.
Fråga dig själv hur det skulle kännas
om ditt barn går i en kommunal skola…
Sheriffen.
…och han kommer hem med Koranen
och frågar om profeten Muhammed. Du skulle se ett problem där.
Om jag gick och delade ut Koranen
till barnen här på ön,
bara för att öka kunskapen,
skulle du nog köra bort mig från ön.
Tillåter ni…
Det är en kommunal skola.
Och han har helt rätt.
Jag tillhör samma kyrka som de flesta här,
men att läsa heliga skrifter i skolan…
Självklart skulle jag inte köra bort dig från stan, sheriffen.
Tråkigt att du tror så illa om mig.
Trons människor, om än av olika tro, är alla släktingar.
Kusiner, egentligen.
Det var aldrig min avsikt att nedvärdera nån.
Aldrig över huvud taget. Men…
…att ha en Bibel i skolsalen,
är inte annorlunda än en fysikbok eller en historiebok…
Det är väldigt annorlunda.
Barnen kan läsa dem eller inte.
Visst, jag läser upp en inspirerande bibeltext i skolan ibland,
men jag evangeliserar inte.
Jag delar bara min tro med barnen
i förhoppningen att de ska bli inspirerade.
Om vi hade en muslimsk lärare som citerade Koranen för barnen,
vore det inget problem bara texten inte var olämplig,
vilket det finns många exempel på, om du ursäktar att jag säger det.
Det är inte en attack, sheriffen.
Jag medger gärna att Bibeln, särskilt Gamla testamentet,
innehåller texter som inte bör läsas av barn.
De är ovärderliga för vuxna förstås,
men jag skulle aldrig läsa texten om Lot och hans fru för en grupp skolbarn.
Allt jag citerar granskar jag i förväg.
Det är inte hans poäng…
Och vad är undervisning,
om inte att ge elever möjlighet att lära.
Varför vara rädd för att de läser en viss text?
Ska vi bränna alla böcker som vi finner en smula kontroversiella?
Och i det här fallet gör aktuella händelser
här i staden det ännu mer befogat att studera dessa saker.
Jag säger det öppet,
varför hela tiden kringgå det uppenbara?
Vi lever i mirakulösa tider. Här, just nu, på Crockett Island.
Det sker bevisliga mirakler
inför våra ögon i St. Patricks.
Och vårt samhälle… Sheriffen, du bör veta det här,
som ansvarig för att observera samhället.
Det här samhället befinner sig mitt i en stor religiös väckelse
just nu.
Och om våra barn inte får prata om det i sin skola,
då är det illa ställt.
Jag orkade inte lyssna på hennes skitsnack en minut till.
Det är en speciell typ av självrättfärdighet
som en viss typ av religiösa lägger sig till med.
Jag har aldrig gillat det.
Aldrig.
-Förlåt, det var… -Nej.
Hur mår du? Hur går det?
Långsamt. Jag har väl problem med
att söka upp människor direkt för att be om ursäkt.
Så fader Paul uppmanade mig att skriva brev,
vilket jag gör. Många brev.
-Det är svårt. -Att skriva dem är svårt.
Att överlämna dem blir ännu svårare.
Jag ser inte fram emot det.
Jag har inventerat mig själv moraliskt och funnit att
jag är en fegis.
Gör inte så.
Prata inte om dig själv så.
Om nån annan pratade om dig så där, skulle jag…
Vadå?
Sparka dem i ändan.
-Säkert? -Ja.
-Sparka dem i ändan? -Ja, precis så här.
Det var faktiskt mitt lår, så…
-Sparka dem på låren, då. -Ja.
Mamma, dags för ett bad innan…
Jösses, mamma.
Vi måste snart binda dig, om du inte ska bryta båda höfterna.
Sarah.
Varför säger jag det här? Du förstår ju ändå inte.
Sarah, vännen.
Mamma.
Jag har varit…
Var har jag varit? På en mörk plats?
Men just nu… vaknar jag upp,
och där är du.
Min fina…
Mamma?
När flyttade du in mig i vardagsrummet?
Förlåt att jag är sen.
Jag sa att han skulle komma. Vi är en trio nu.
Hej, Joe.
Då var vi inte anonyma längre, eller hur?
När hon hade gått ville jag inte ens dricka,
alltså, jag gjorde det, men jag ville det inte.
Om det låter vettigt. Jag vet inte.
Jag vet fan inte. Jag gick över hela den jäkla ön,
och jag tänkte att det som hände för henne,
hände här i St. Patricks.
Det är ju vad alla säger.
Så jag tänkte vad fan.
Jag kom hit och då berättar fader Paul
att ni har möten här.
Så Leeza har förlåtit dig.
Och jag tog emot din bikt idag, och Gud har förlåtit dig.
Vad återstår då?
Jag förlåter nog inte lika lätt som de.
Vad tycker du, Riley?
Jag är nog inte den som
borde säga nåt till nån annan om drickande.
Struntprat.
Nej, ursäkta, det är struntprat.
Du har kommit hit minst en gång i veckan, eller hur?
Är det allt du kan säga? Minns du första gången?
Minns du den Riley som promenerade in här med armarna i kors? Jag minns honom.
Tänk på honom ett tag, och prata sen.
För det finns nog nåt du kan säga till Joe som jag inte kan säga,
eller nån annan heller.
Det är meningen med det här. Så prata inte smörja utan gör det.
Okej, Riley?
Du kom, Joe.
Du är här, det räcker.
Inte för alltid, men just nu.
För ikväll är det allting.
Jag tar hand om resten. Gå hem, ni.
Säkert? Vi kan hjälpa dig…
Absolut. Ses vi vid nästa möte?
-Ja. -Självklart.
-Jag kommer. God natt, fader. -God natt.
-God natt.
"Pruitt rekreationscenter", vilket jävla arv.
Varför inte kalla det "Bev Keanes pengatvätt"?
Det var vad det var.
"Bev Keanes mynttvätt."
Eller "Bev Keanes bedrägeritvätt".
Eller "Beverly jävla Keanes onda bitch-varuhus,
specialister på förskingring".
Då behövs en större skylt.
Men poängen är att jag…
…aldrig trodde att jag skulle sätta min fot där.
Aldrig.
Jag skulle dö här på ön innan jag gjorde det.
Men att vara där med dig
och fader Paul, och prata så där,
under de här omständigheterna, där jag känner att…
…mitt liv kanske är värt…
Jag menar, efter allt det där…
Det visar att livet kan överraska en, eller hur?
Ta inget för givet.
Ett bra livsråd.
Ta inget för givet.
Jag är glad att du kom.
Du är verkligen glad för det, va?
Vilken jävla grej.
Den enda som nånsin brytt sig om mig var min syster.
Hon lämnade ön för länge sen.
-Hon förstod inte varför jag stannade. -Varför stannade du?
Jag vet inte. Det kändes…
Det var en för enkel utväg. Jag borde inte bara få lämna ön.
Jag vill väl bli straffad.
Hon dog för några veckor sen.
Jag beklagar sorgen.
Hennes barn begravde henne på fastlandet.
Hon ville inte återvända hit, ens som död.
Jag borde ha hälsat på henne.
Gjort mig besväret. Men jag kunde inte. Inte då.
Men nu kan jag, tror jag.
Och det…
Det suger.
Du ska få fortsätta.
Blir det nånsin annorlunda?
För såna som vi?
Jag tror inte det.
Inget förändras omkring oss.
Jag menar, om vi jobbar verkligt hårt kanske vi…
…blir annorlunda.
Då kanske det åtminstone känns annorlunda?
Jag vet inte.
Låt oss försöka förändra oss själva.
-God natt, Joe. -God natt, Riley.
Kan vi prata?
Visst.
Jag vill gå till St. Patricks på söndag, bara för att titta.
Varför?
-Alla i skolan gör det, så jag… -Nej, det gör de inte.
Många av dem gör det, så jag ville se hur det är.
Nej, jag tror inte det.
Det finns inget skäl till att inte gå dit.
Det finns ett utmärkt skäl. Du är inte kristen.
Det fick jag inte välja själv.
Inget har jag fått välja själv.
Du frågade inte om jag ville bli muslim.
Du är muslim.
Du frågade inte om jag ville hit.
-Nej. -Du frågar mig inte om nåt.
Du bestämde att mamma skulle bli muslim.
Du beslöt att flytta hit för att det fanns rasister där du var.
-Du klarade inte… -Hallå!
Du har alltid bestämt allt. Du fattar besluten. Du.
Men nu när vi är här och allt det här händer…
-Vadå händer? -Du vet.
Jag vet om Leeza Scarboroughs tillfrisknande,
hennes feldiagnos, jag vet att det är fängslande.
Jag känner Leeza rätt väl, och hennes fall är…
-Det är ett mirakel. -Nej, det funkar inte så, Ali.
Det är inte så Allah…
Vet du vad det gör?
Vad bukspottkörtelcancer gör med en människa?
Ska jag berätta?
Jag vill helst inte.
Jag vill inte att du nånsin ska veta vad hon gick igenom.
Jag bär det för oss båda, och det är som det ska.
Hon bevarade tron. Hon hedrade honom till sista andetaget, och om…
Om Gud verkligen verkade på det sättet…
Om han beslöt
att hela en del människor och inte andra,
att bespara en del och inte andra,
om han gjorde ett under för Leeza Scarborough,
men låter ett barn på fastlandet dö av en hjärntumör…
Nej.
Det är inte så det funkar, Ali.
Det är inte så Gud verkar.
Oavsett alla spännande historier i St. Patricks.
Eller buddisterna eller scientologerna. Det är inte magi. Det är det inte.
Kyss din mor.
Imorgon kan vi prata mer om det om du vill.
Fan!
Vad hände?
Ingenting.
Jag ser i syne.
God natt.
Kan vi sätta på vattnet innan fader återkommer?
Nästan klar, miss Keane.
Tack igen för maten.
Jag ska börja sätta in mat i frysen.
-Folk har varit generösa. -Fader Paul förtjänar det.
Ja, och därför bad jag er hjälpa mig att planera det här.
Jag tänkte mig en gemensam middag för att visa vår uppskattning.
Inget extravagant.
Men vi kan säkert fylla rekreationscentret.
Och ni två kan vara huvudtalare.
-Det är vi gärna. -Ja.
Med tanke på vad han gjort för er och för din ställning, Wade,
det skulle betyda mycket för honom, som…
-Hej. -Fader?
-Inte nu igen! -Vad är det med honom?
Fader?
Han är…
Fader Paul? Snälla…
Jag…
Jag förstår inte.
Mörker. Det rådde mörker i ruinerna.
Inget ljus. Varje steg framåt, ett steg in i intet.
Och smärtan, smärtan, smärtan.
Smärtan, ja.
Hans kropp tömdes på rädsla.
Tömdes helt på rädsla, smärta…
Tömdes på allt. Tömd.
Fader vår som är i himlen, helgat varde ditt namn.
Tillkomme ditt rike, ske din vilja,
såsom i himmelen, så ock på jorden.
De där ögonen.
Ögon och hud och händer, men också vingar.
Han kände hur stora vingar omslöt honom,
och hans hjärna fann äntligen ordet.
Ordet frambringades av hans rädsla liksom graven frambringades av stormen.
Och ordet var "ängel".
Ängel.
Och han var så rädd.
Som en hand i mörkret, en utsträckt hand,
stigmata, Herrens sår,
och från ängelns handled
flödade livets blod, och ett nytt ord tog form.
"Drick."
"Drick alla av det. Ty detta är mitt blod,
förbundsblodet, som är utgjutet för många
till syndernas förlåtelse."
Orden ekade i den gamle mannens huvud
om och om igen medan han drack.
Monsignor John Pruitt vaknade nästa morgon.
Stormen hade lagt sig.
Solen sken in genom grottöppningen,
och han gick mot den.
Han lyfte handen för att skyla ögonen mot solen.
Hans hand var ung igen.
Årtiondena hade spolats bort.
Bakom honom, ingången till kyrkan, jag trodde att det hade varit en kyrka.
Det var en urgammal kyrka, som dolde en ängel bakom mig.
En Herrens ängel, rädd för ljuset.
Den gömde sig i skuggorna. Jag bugade mig och grät.
Resan skulle bli lång.
Men jag visste var ängeln behövdes, så jag skulle resa och vänta,
och ängeln skulle komma ifatt mig.
Jag skulle resa och vänta i fruktan, fruktan att nån skulle upptäcka det
eller att ängeln inte skulle flyga till mig en natt.
När den gjorde det, måste jag dölja den, det visste jag.
Så jag gömde den, packade den med antikviteter
och lämnade resten åt Gud,
så att jag kunde föra den hem till de som behövde den mest.
Genom din nåd, lyckades jag.
Jag visste att jag måste ljuga…
Ljuga för dem jag kommit för att rädda.
För de kära själarna här på ön,
så att vi kan skänka dem Din kärlek och Din nåd
och Dina mirakler.
Så…
Förlåt mig, Herre, för de små lögner jag måste uttala i Din tjänst.
Min Gud. Jag ångrar att jag har misshagat Dig,
för jag fruktar förlusten av himlen
och helvetets plågor. Mest för att de misshagar Dig.
Min Gud, du är god och förtjänar all min kärlek.
Genom Din nåd vill jag bekänna alla mina synder
och göra bot och bättring i mitt liv. Amen.
Monsignor! Tack och lov!
Det är ett mirakel!
Lovad vare Gud!
Det är ett mirakel.
Tack gode Gud för dig, monsignor.
Det är ett mirakel.
Det är bra nu.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson