SERIÁL NETFLIX
Díky, že jsi mě vzala před výukou.
Uvidíme ji dneska?
KNIHA IV: PLÁČ
Ji? Já myslela, že pohlaví nechceš znát.
Ne. Jen chci, abys mi to omylem řekla.
To by nešlo? Asi ne.
Dneska si jen poslechneme.
A jak se cítíš?
Je to hukot. Ale jinak se děsně těším.
Těším se, až se zakulatím a budu nosit ten elastický pásek,
a budu moct jíst všechno a budu pořád v pohodě.
Ale to nebudu, co?
Pořád čekám, až začnu mít ty divné chutě,
ale zatím mi chutná jen tvarohový sýr a hrozny.
A ty cereálie s maršmelouny.
Všechno v pořádku?
Asi se přece jen mrknem na ultrazvuk.
Nevadí to? Nemá se to dělat co nejmíň?
Dneska to nevadí. A hýbá se?
Hodně se mrská a kope?
Jo, jako motýlek s nožkama. Už jsou trochu větší.
Změnilo se za poslední dva dny něco?
Ani ne. I včera…
Asi chci znát pohlaví.
Můžeš mi to říct. No tak.
Neměla jsi křeče nebo krvácení?
Ne.
Neslyším tlukot srdce. Jak to?
- Podívám se. Co vidíš? - Erin.
Nic.
Prostě nic nevidím.
Nic tu není.
Nechápu to.
Nic v děloze nemáš.
Nechápu to.
V prvních týdnech si žena nemusí potratu všimnout,
ale u tebe už by to bylo…
Toho by sis určitě všimla.
Potrat?
Nebyla bys první žena,
která takový zážitek vytěsní, Erin.
Ale není to nic…
- Je mi to strašně líto. - Ale já nepotratila.
Nemůžu toho moc dělat.
Můžeme ti vzít krev a poslat ji na analýzu,
ale zdá se, že jsi potratila.
- Bohužel ano. - Ne.
Kde je mé děťátko?
Dám ti kontakt na kolegyni na pevnině.
Je výborná psycholožka.
Kde je mé děťátko?
KATOLICKÁ ŠKOLA SV. PATRIKA ZALOŽENA V ROCE 1824
DNEŠNÍ MŠE SE RUŠÍ
Jak je mu?
Nevím.
KOSTEL SV. PATRIKA JE PO REKONSTRUKCI
Neskutečné, co?
Léta jsem jeho staré fotky vídala,
ale když se tu objevil, stejně jsem ho nepoznala.
Vůbec mě to netrklo.
No jo, když chybí kontext.
Ale najednou nám spadnou šupiny z očí. Úžasné, že?
Dolly a Wade už šli domů?
To je dobře. Musí se vyspat. I my ostatní.
Den zrovna začíná.
Jak se mu vede? Má horečku? Jí něco?
Až tak zblízka jsem ho neprohlížel.
Ani Dolly a Wade.
Všichni tři
jsme měli děsně nahnáno.
Nahnáno?
Otče?
Dobrý Bože! Proč je tu taková tma?
Vida, už jste na nohou.
Bůh asi vyslyšel mé modlitby. Bála jsem se o vás.
Pardon. Bolí mě z toho oči.
To nic.
- Že jste ale měl noc. - Ano.
To bylo něco.
Udělala jsem kuřecí polévku se zázvorem. Tou mě léčila máma.
Jste moc hodná. Mám děsný hlad.
Nevzpomínám si, že bych měl někdy takový hlad.
Ani se nedivím.
Po dlouhé cestě vyhládne. A vy jste se něco nacestoval.
To tedy ano.
Takovou cestu podniklo jen pár lidí.
Syn vdovy v Naině, Jairova dcera, Lazar.
I sám Ježíš Kristus tou cestou tři dny šel
a vy jste neměl tři minuty.
- Zrušila jste mši? - Ano.
Sturge to před kostelem řekne těm, kteří přehlídnou ceduli.
Ale už vypadáte lépe.
Možná už budete zítra připraven. Hlavně jezte.
Opravdu to musíte sníst.
Ano. Ale ne teď.
A co rychlé vyšetření?
- Zavolám doktorku… - Ne.
To zatím není nutné. Cítím se…
To, co se tu děje, souvisí s vírou, ne s vědou,
takže to nechci podrývat pochybami.
Vždycky jste byla pevná ve víře, Bev.
Snažila jsem se. Je mi požehnáním, že jste si všiml.
Něco vám svěřím.
Něco…
se děje. Něco se ve mně hýbe.
Když jsem byl mladší,
měl jsem období velkého duchovního růstu.
Ale to bylo jen…
Tohle je něco jiného.
Jako bych cítil, jak se Bůh
ve mně hýbe.
To je úžasné.
Asi bych měl zbytek dne
odpočívat o samotě.
A modlit se.
Dolly a Wade jsou dobří lidé.
Nic nevyzradí.
Sturge splní svou úlohu, bude váš dobrý apoštol.
Jen potřebuje vedení.
Můžeme to zatím zachovat v tajnosti.
Ale velebný pane…
co jim to ukázat?
Říct jim, kdo jste.
Neskrývejte své světlo pod nádobou.
Tohle podobenství
zapsal Matouš, Marek i Lukáš. Tak bylo důležité.
Ale uděláme, co si přejete.
Když myslíte, že nejsou připraveni.
Ježíš se dal zvolna poznat až po vzkříšení,
a to tedy bude úžasné vzkříšení,
zjistit, že pátera Pruitta vzkřísil anděl Páně.
Rozmyslete si to.
To ano.
Až Bůh dá.
Jak jinak.
Díky, že mi dnes pomáháš.
Spíš si myslím, že už pomoc nepotřebuješ.
Jsi zdravý jako rybička.
Možná jo.
Proto jsi dal Warrenovi den volna?
Ani ne.
Myslel jsem, že si promluvíme jako
chlap s chlapem.
Dobře.
Před pár dny jsem byl u zpovědi
a páter říkal, že bych s tebou měl pár věcí probrat.
Tak se do toho pustím.
Asi jsem na tebe měl zlost.
Aha.
Myslel jsem, že si jen nerozumíme.
Nebral jsem si to osobně,
když ses choval, jako by ti to tu nebylo dost dobré.
Tak to nebylo.
Ale choval ses tak.
A pak jsi odjel.
Ani jsem nevěděl, jak lidem popsat, co děláš.
Co já vím o těch tvých startérech.
Myslíš start-up.
To mi asi taky vadilo.
Jako by ti přitroublý rybář nestál za vysvětlení,
jakou práci vlastně děláš.
Já se snažil, ale nepustils mě ke slovu.
Internet tě nezajímal,
ani ostatní technologie.
Hele. Chci říct…
Byl jsem proti tobě zaujatý.
A to byla chyba.
Byla to chyba.
A když jsi pak měl tu nehodu.
Byl jsem zaujatý ještě víc.
Nejen, že si na nás lidi ukazovali.
Tvůj soud nás stál majlant.
I teď zase bydlíš u nás, na náš účet. Dospělý chlap.
Tak děkuju za bezva pokec.
Nech mě domluvit.
Vím, že bych měl být vděčný.
Vděčný, že se mi syn vrátil a je na svobodě.
Tvá matka je za to vděčná každý den.
Tu věc, co jsi provedl, děti nedělají jen tak,
leda by je jeden z rodičů hrozně zklamal.
A tvá matka je světice, takže to je asi na mně.
Omlouvám se, synku.
Ať jsem provedl cokoli.
Mám tě rád.
Opravdu.
Jen je pro mě těžké…
Je těžké ti to dát najevo, když ses vrátil.
Tak se omlouvám. To je všechno.
Měli bychom se vrátit.
Už se připozdívá.
Co tu děláš?
Mami. Už jsi zase vstala.
Chtěla jsem se projít.
- Zkusíme to znovu. - Dobře.
Jaké úkoly jsi zamlada měla?
Vždycky jsem doma uklízela a myla nádobí.
A kam jste se jako mladí chodili bavit?
Tady se toho moc dělat nedalo.
Zrovna jako teď.
Chodily jsme s klukama a popíjely na blatech.
Jak se jmenoval můj táta?
Mami?
Tvůj otec se jmenoval George.
A co dělal?
Byl rybář a pak šel k námořnictvu.
A jak jste se poznali?
Na taneční zábavě na pevnině.
A kdo jsem já?
Jsi můj celý svět.
Mé srdce a má duše.
Moje dcera Sára.
Lékařka.
Jdu udělat čaj. Dáš si?
Co jsem přijela, chystám se sbalit její věci.
Ale bůhvíproč jsem nemohla začít.
Z týdnů se stávaly měsíce. Nebyla to priorita.
Ale dneska jsem zvládla dva pokoje a půl podkroví.
Dělej, co musíš.
Hodně lidí si vyšívá citáty z Bible.
Ale máma…
Ta vyšije pasáž z Jeremiášova pláče.
JE-LI JAKÁ BOLEST JAKO BOLEST MOJE? PLÁČ 1:12
Musí cítit velkou sebelítost,
když se ztotožňuje se zničením Jeruzaléma.
V mládí jsme chovaly ptáky.
Holubice.
A máma jim celé týdny
stavěla u okna do kuchyně takový komický holubník.
Objednala ochočené holubice z pevniny.
A když je konečně dostala,
hned jim chtěla přistřihnout křídla.
Zavolala si mě, svou sedmiletou dceru,
a řekla, že jí je mám podržet.
Ptala jsem se, proč to dělá. „Aby neuletěly,“ řekla.
A teď poslouchej,
co mi pak řekla. Bylo mi sedm.
Řekla:
„Každému někdy přistřihnou křídla.“
A já chtěla vědět víc.
Dítě v tu chvíli logicky napadne jediná otázka.
Ptám se: „Mami, tobě taky přistřihli křídla?“
A ona: „No jo.“
„Když ses narodila.“
Držela ty nůžky, a já měla v ruce tu holubičku.
Vrkala mi na dlani, jako když přede kočka.
A věřila mi.
Něco do mě vjelo a pustila jsem ji.
A máma mě praštila.
Její chování se změnilo.
Pila, křičela, bila mě, ale trýznila mě i jinak,
uměla pasivní agresi. Bylo jasné, co mi vyčítá.
Zkazila jsem jí život.
Ale Nožička?
Mně to dítě naopak život zachránilo.
Já totiž žila podle svého.
V šestnácti jsem utekla. Chtěla jsem být herečkou.
Chtěla jsem být hvězdou. Cestovala jsem a žila naplno.
Pak jsem se z toho rauše probrala a došlo mi,
že můj manžel je navlas jako má matka.
Nejdřív se na mě lepil a pak byl hnusnej.
Pak začal chlastat.
A pak mě praštil. A zbytek už jsem znala.
Zůstala bych s ním.
Umřela bych v tom domě.
Ale jednou ráno jsem se cítila jinak, jako nemocná.
Zkusila jsem test.
A bylo tam znaménko plus. Civěla jsem na něj jak u vytržení.
Zabalila jsem si a ani se neohlídla.
Ta malá mě zachránila.
A teď je pryč.
Jak je to vůbec možné?
Jak je to možné?
Zdá se mi…
takový sen.
Mám ho od doby, co mě zabásli.
Pluju na lodi kousek od naší pláže.
Kolem samá šedivá voda.
Jaká bývá po ránu.
Obloha se rozjasňuje, slunce za chvilku vyjde.
A kdybych jen mohl natočit příď,
chytit vítr nebo veslo, klidně bych i rukama dopádloval
na jiný břeh.
Začal bych nový život.
Ten sen skončí rozbřeskem.
Vždycky.
Dál se nikdy nedostanu.
Tuhle část vidím jako živou. Ta je…
Ta je skutečná, ale to další? Jaký život mám žít dál?
To nevidím.
Zdá se mi to dokola
a já prostě vím, že mi to není přáno.
Já se z ostrova nedostanu.
Vím to.
V noci mi to dojde. I když pořád doufám v opak
a našim tvrdím něco jiného.
Vím to.
Ale ty…
Můžeš dělat cokoli.
Vždycky jsi všechno dokázala.
Pomodlíš se se mnou?
Ano.
Prosím, Bože.
Pomoz mi to pochopit.
Milosrdenství.
Smiluj se nad námi, prosím.
Máme v sobě příliš smutku. Až příliš.
Milosrdenství.
Otče náš, jenž jsi na nebesích…
Posvěť se jméno Tvé.
Přijď království Tvé. Buď vůle Tvá, jako v nebi tak i na zemi.
Chléb náš vezdejší dej nám dnes. A odpusť nám naše viny,
jako i my odpouštíme naším viníkům.
A neuveď nás v pokušení, ale…
Zbav nás od zlého. Amen.
Zdrávas Maria, milosti plná, Pán s tebou; požehnaná ty…
…mezi ženami.
A požehnaný plod života tvého, Ježíš.
Svatá Marie, Matko Boží,
pros za nás hříšné, nyní…
I v hodinu smrti naší. Amen.
STARÉ DOBRÉ PIVO Z MILWAUKEE
Do hajzlu.
No tak.
Ahoj, Joe.
Šerife. Jak se vede?
Dobře.
Ale den sotva začal.
Jakou budu mít noc, Joe?
Jak to mám vědět?
Jsi v pořádku?
Dělám na tom, kámo.
Dělám na tom.
Naserte si.
Mě vždycky veď a napravuj,
ke všemu dobrému
mě vzbuzuj.
Anděle Boží, strážce můj,
rač vždycky být ochránce můj.
Mě vždycky veď a napravuj,
ke všemu dobrému mě vzbuzuj.
Anděle Boží, strážce můj,
rač vždycky být ochránce můj.
Mě vždycky veď a napravuj, ke všemu dobrému mě vzbuzuj.
Anděle Boží, strážce můj,
rač vždycky být ochránce můj.
Mě vždycky veď a napravuj, ke všemu dobrému mě vzbuzuj.
Anděle Boží, strážce můj…
Otče Paule.
Dobrý večer. Promiňte, že jdu po setmění. Celý den jsem postonával.
Ale už jsem v pořádku. Napadlo mě, že vaší matce dlužím mši.
Johne?
Sára mě pustila dál. Řekla, že…
Že už je ti lépe.
Jak je to možné?
Jak?
„Když budete mít víru a nebudete pochybovat,
i kdybyste řekli této hoře: ‚Zvedni se
a vrhni se do moře!‘ stane se to.“
Pro Boha není nic nemožné.
Já myslela, že se mi to zdálo.
Když jsem tě viděla u postele.
Jsi tak mladý.
Třeba to je sen.
Ale pokud ano, zdá se nám všem.
Nám všem.
Mám ti tolik co vyprávět!
Ale…
Ale nejdřív… mše.
Svaté přijímání.
Ve jménu Otce i Syna i Ducha svatého.
Amen.
Asi si myslíš, že mi přeskočilo.
Ne.
Celý den ses se mnou modlil.
Moc ti děkuju.
Ale ty…
Ty tomu nevěříš. Ani trochu.
Ale chápu to.
Chápu, čím to lidi přitahuje. Je to útěcha.
Všechno má svůj důvod.
Všechno má dobrou stránku. Existuje plán…
Já nevím.
Jen jsem na nějaký čas zapudil možnost,
že existuje milující Bůh.
Tak co myslíš?
- Něco si nalhávám? - Ne.
- Jsem naivní? - Ne.
Ne, myslím…
Všichni hrozně chceme,
aby věci měly smysl.
Ve všem. A taky chceme spravedlnost a útěchu ve smrti.
A náboženství nám to nabízí. O nic jiného nejde.
Jo.
Co se stane, až umřem?
Co se kurva stane?
Co myslíš?
Co se stane, až umřeme, Riley?
Nevím.
A nevěřím nikomu, kdo tvrdí, že to ví, ale…
Za sebe asi mluvit můžu.
Tak mluv jen za sebe.
Co se stane, až umřeš?
Až umřu…
tělo mi přestane fungovat.
Vypne. Buď najednou, nebo postupně.
Přestanu dýchat, srdce přestane tlouct.
Klinická smrt.
Asi za pět minut mi začnou odumírat…
mozkové buňky.
Ale než úplně odumřou,
možná můj mozek uvolní spoustu DMT.
Psychedelické látky, co se uvolňuje při snění.
A tak sním.
Je to větší sen než cokoli, co se mi kdy zdálo,
vždyť je to poslední nálož DMT, celá najednou.
Neurony jedou na plné obrátky
a já vidím ohňostroj vzpomínek a představ.
Prostě jsem… na tripu.
A je to trip jak víno. Má mysl sviští vzpomínkami,
staršími i novějšími. Sny se snoubí se vzpomínkami a je to…
poslední zvonění.
Sen, po kterém už se nesní.
Poslední super sen, při kterém má mysl odpálí všechny rakety a…
Končím.
Mozková činnost ustane a je po mně.
Zmizí bolest.
I paměť a vědomí, že jsem kdy byl.
Že jsem někomu ublížil.
Že jsem někoho zabil.
Všechno bude tak, jak to bylo
přede mnou.
Až mi z mozku zmizí elektrické výboje, bude to jen mrtvá tkáň.
Maso.
Zapomnění.
A všechny ty mrňavé věci, z nichž se skládám…
Mikroby a bakterie a miliarda dalších mrňousků,
kteří mi žijí na řasách, ve vlasech, v puse, na kůži,
ve střevech a všude možně, ty prostě
pořád žijí.
A baští.
Takže sloužím nějakému účelu.
Živím další život.
Rozeberou mě
a i ten nejmenší kousek zrecyklují, takže jsem
na miliardě dalších míst.
A mé atomy jsou v rostlinách, hmyzu a zvířatech.
Jsem jako hvězdy na nebi.
Chvilku jsem tady a pak mě to rozmetá po celém vesmíru.
Teď ty.
Co se stane, až umřeš?
Mluvím jen za sebe?
Přesně tak.
Ne.
Za sebe ne.
Já dnes nezemřela. To ona.
Nikdy nebyla vzhůru.
Když přišla do toho tělíčka,
které se teprve utvářelo, spala.
Takže znala jen snění.
Jen snila. Ani neměla jméno.
A ve spánku
se její dokonalá duše vznesla.
Bůh totiž nechtěl, aby tu protrpěla pozemský život. Ne.
Kdepak.
Ta úžasná dušička…
Bůh ji sem poslal, aby spala.
Jen si zdřímla. Krátký sen.
A pak si ji zavolal zpátky.
Tak se vrátila.
Stejně jako přilétla, tak se i vznesla nad Zem.
Prolétla dušemi v atmosféře
i hvězdami na nebi a vlétla do jasné záře.
A pak se poprvé…
začíná probouzet.
Obklopuje ji láska.
Čistá a úžasná. Samozřejmě.
Je přece čistá.
Nikdy nezhřešila.
Neublížila jedinému živému tvoru, ani mravenci.
A není sama. Je doma.
Jsou s ní lidé. Ještě to neví,
ale je to její rodina.
Její děda a praděda ji milují. A dají jí jméno.
A pak se Bůh sehne a políbí ji na čelo,
a jak řekne její jméno, ona dospěje.
Ve vteřině.
A je dokonalá.
Má tělo, jaké by měla ve svůj nejlepší den na Zemi.
Je v nejlepším věku. V rozpuku.
A říkají jí, že její máma je na Zemi
a že se k ní brzy přidám.
A je šťastná. Navěky šťastná.
A je milovaná.
A není sama.
Takhle si představujeme nebe.
Žádná honosná sídla, řeky diamantů, obláčky a andělská křídla.
Ale být milován.
A nebýt sám.
To je Bůh.
To je nebe.
A proto vydržíme život na téhle
smutné modré kouli.
Už brzy tam budu.
A uvidím tátu.
A babičku.
A svou holčičku, šťastnou a v bezpečí.
A tak ráda se s ní setkám.
Moc doufám, že máš pravdu.
Anděle Boží, strážce můj, rač vždycky být ochránce můj.
Mě vždycky veď a napravuj, ke všemu dobrému mě vzbuzuj.
Anděle Boží, strážce můj, rač vždycky být ochránce můj.
Mě vždycky veď a napravuj, ke všemu dobrému mě vzbuzuj.
Kde jsi?
Proč nepřijdeš?
Anděle Boží, strážce můj, rač…
Otče?
Nerad ruším.
Pardon.
Ahoj, Joe.
- Dobrý den. - Já jen… Měl jsem těžký den.
Ale zvládl jsem to. Nepil jsem.
To je úžasné.
Ale je to dřina. Říkal jste, že můžu přijít,
kdykoli chci…
Kdybych to nezvládal. Ale máte napilno.
Vůbec ne. Pojď dál a posaď se.
Jasně, chápu. Vím, jak vám asi je.
Jste v pořádku?
Popravdě…
Je mi nějak divně a nevím, co s tím.
No ty bláho.
Mohl byste být jeho syn.
Když jsem byl kluk, říkalo se,
že starý farář tak úplně nedržel celibát.
Ani se mu nedivím.
Já budu těžko někomu něco vyčítat.
Zrovna já? Sakra.
Nic mi do toho není.
Tím se řídím celý život.
Tak…
Uvidíme se zítra na…
- Na schůzce. - Počkej, Joe.
Jsem na tebe pyšný.
Děkuju, Otče.
Pardon. Nikoho jsem nečekal, ale jsem na tebe pyšný.
A jsem rád, žes dneska našel tu sílu.
Já totiž to pokušení znám.
Ten hlad a…
Vím, jak těžko se s tím bojuje.
Jsem na tebe pyšný. A Bůh také.
Děkuju.
Bůh ti žehnej.
Pozdě, ale přeci.
Tak jo.
- Bůh ti žehnej. - Děkuju. Tak já…
Tak já už… Půjdu.
Už půjdu, jo?
- Už půjdu. - Bůh ti žehnej.
Co to děláte?
Pusťte mě! Už dost!
To mě mrzí.
Ty jsi…
Jsi v pořádku?
Co se stalo?
Jsi v pořádku?
Co?
- Ahoj. - Ahoj.
Zase jsem měl ten sen.
- Ten, jak jsi na vodě? - Jo.
Ale teď byl úplně jiný. Víš, jak je občas jiný?
Já si sny nikdy nepamatuju.
Jak se lišil?
Jsem na vodě
a jako vždycky…
čekám na slunce. Ale teď…
jsi tam byla taky.
Co to znamená?
Už bych měl jít.
Leda bys chtěla doprovodit.
Na mši.
Já asi do kostela nechci.
Spíš zajedu na pevninu.
Nechám se znovu vyšetřit, ale…
Nechám se vyšetřit.
Jasně.
Nedivil bych se, kdybys měsíc nevyšla z baráku.
Nikdo by se nedivil.
Ale můžeš se vrátit.
Později.
Třeba dneska večer.
Třeba by ses mohl večer vrátit.
To by šlo.
Dobře.
- Nepůjdu na přijímání. - Já vím.
Ani nemůžeš.
Nedovolí ti to. Nejsi křesťan.
- Tati. To už jsme probírali. - Já vím.
- Řekls, že můžu… - Já vím.
Hele.
Chápu, že tě to zajímá.
Nebudu svému synovi bránit v hledání Boha.
Ale, synu.
Ali.
My už Boha máme.
Děkuju, tati.
Vím, že to pro tebe není snadné. Fakt děkuju.
Včera jsi nepřišel domů.
Otče!
Velebný otče! Všichni čekáme.
Máte skoro půl hodiny zpoždění, tak…
Tak jo.
Nevím, proč…
Ale no tak. Mně nemusíte nic vysvětlovat.
Musíme…
vás umýt.
A odvést do kostela.
Dobře.
Něco vám ukážu.
Aha.
Panebože. Tak jo.
Zůstaňte tu. Vy…
Vy hezky zůstanete tady.
Už vím, co uděláme.
Je v pořádku.
Promiňte.
Dobré ráno.
Srdce mi plesá,
když vidím náš kostel denně tak plný. Bůh vám žehnej.
Ale dnes ráno bohužel musíme…
Asi musíme mši zrušit.
Otec Paul se ještě nezotavil z té žaludeční virózy.
Chudáček.
Musela jsem ho držet na lůžku skoro násilím.
Hrozně sem chtěl jít.
Brzy bude zase na nohou.
Ale dnes ráno by aspoň mohla
naše drahá Dolly Scarboroughová…
Pojď sem, Dolly.
Pojď sem.
Třeba by mohla předzpívávat a vést modlitby.
Můžeme mít bohoslužbu jako původní křesťané,
kteří opěvovali Boha dávno předtím, než je začali vést kněží.
- Začneme chvalozpěvem 473. - Jistě.
„Tvé světlo svítí.“ Dolly, povedeš nás?
Promiňte.
Tvé světlo svítí a tma ho nepohltí…
Zabalte ho do koberce a zavezte autem
do nějaké barabizny na západním břehu.
Hned, dokud je většina lidí na mši.
Pozdě v noci k němu přivažte kotvu a pět mil od břehu ho vyhoďte.
Ale to přece… My…
Ano. Wade, cos chtěl říct?
No přece…
To nejde.
To je Joe Collie, Bev. To je…
Co jste to sakra provedl?
„Kdyby se někdo odvážil neuposlechnout kněze,
který tam stojí ve službě Hospodina, tvého Boha,
pak ať ten člověk zemře.“
Deuteronomium.
Ano.
Je to Joe Collie.
Není to Ed Flynn, Leeza Scarboroughová nebo ty, Wade.
Tenhle muž upoutal tvou dceru na vozíček.
A celý život nás tu všechny sužoval.
Je to hříšník, chlípník a ten nejhorší pohan.
Mrzačí děti a nikomu neprospívá,
a teď si Bůh vybral svou daň.
Velebný otče. Povězte jim, proč jste to udělal.
Já nevím. Něco mě popadlo a vlastně ani nevím…
Něco se ve vás pohnulo.
Ty zapomínáš, Wade.
Hospodin je válečník, i jeho andělé.
Hospodin poslal anděly do Egypta,
aby vyvraždili prvorozené děti Egypťanů.
Celá města proměnil v sůl, včetně žen a dětí,
seslal na svět potopu, když jsme příliš podlehli hříchu.
Páter Pruitt je Boží zázrak.
A koná zázraky,
což ti snad nemusím připomínat. On sám je zázrak.
Bůh má plán. A uskutečňuje ho skrz něj.
„Jsme svědky a hrajeme svou roli.
Nemyslete, že jsem přišel uvést na zem pokoj.
Nepřišel jsem uvést pokoj, ale meč.“
To řekl Ježíš! Sám Ježíš Kristus!
Chceš-li zpochybňovat Boží záměr
a vybírat si, který z jeho činů ti je po chuti?
Pak ale odmítni i jeho milost,
ať tvá holčička zase jezdí na vozíku.
Nemůžeš si vybírat jen to, co se ti hodí!
Tak ho zabalte
do koberce.
Já…
Tíží vás svědomí?
Cítíte vinu za to, co jste musel udělat?
Ne.
Vůbec ne.
Pak si položte otázku, proč vás Bůh netrýzní výčitkami.
A pokračujte v díle.
Ruce, Sturgi.
Chyť ho…
Promiňte, že jste musela čekat. Vaše krevní testy chvilku trvaly.
Napadlo mě, jestli jste uvedla
zcela pravdivé údaje.
Dám vám kontakt na svou lékařku,
abyste měli správné informace.
Ale jak se to mohlo stát?
Podle nás se nic nestalo.
- Jak to myslíte? - Všechny testy jsou negativní.
Já vím. Potratila jsem.
Ne, hodnoty hCG jsou v normálu.
No a?
Po potratu by byly ještě asi šest týdnů zvýšené.
Ale já si nevšimla žádných známek potratu.
A já nevidím žádné známky těhotenství.
A co ten ultrazvuk?
O tom já nic nevím. Vidím jen vaše testy.
Mockrát jsem slyšela tep.
Viděla jsem, jak se hýbe a cucá si paleček.
Ráda zavolám vaší doktorce na ostrově,
třeba se podělí o…
Ale vaše tělo nejeví žádné známky toho, že byste byla těhotná.
- Ale já byla těhotná. - Podle vaší krve ani těla ne.
A lidské tělo prostě nemůže…
Nemůže se přes noc zbavit všech příznaků,
jako by se nic nestalo. To prostě nejde.
Nechtěla byste si promluvit s některým
z našich psychiatrů?
REKREAČNÍ STŘEDISKO REVERENDA JOHNA MICHAELA PRUITTA
Už je vám lépe?
Nevěděl jsem, jestli schůzka platí. Na faru se nedalo dovolat.
Už je to lepší. Přes den jsem se zotavil.
Pojď dál.
To mě mrzí.
Musím se za ní podívat, jestli je v pořádku.
Zvládá to skvěle.
Asi teď nějaký čas nebude stát o návštěvy.
Jistě.
Jen tak pro zajímavost, co byste jí řekl?
To je právě to. Co člověk může říct?
Leda tak: „Upřímnou soustrast.“
„Boží cesty jsou nevyzpytatelné.“
„Mohu vám nějak pomoct?“
Je to všechno tak plytké, že?
Já nedokážu…
Boží vůli nikdy nepochopíme,
takže bych asi Erin Greenové nedokázal říct nic víc.
Musíme Bohu celým srdcem důvěřovat.
A nespoléhat na vlastní úsudek.
Odevzdej se Boží vůli, i když jí třeba nerozumíš.
Je to tak.
Opravdu to tak je, že? Pro mě i pro tebe.
Odevzdej se, alespoň na moment.
Přestaň si myslet, že věcem rozumíš.
Nevadí, když se člověk občas podívá na svět a řekne:
„Proč? Já to nechápu.
A nikdy nepochopím.“
Někdy to nevadí.
S tím vlastně souhlasím.
Není to těžké, viď?
A co tvé pokání?
Pustíme se do toho hned? Nepočkáme na Joea?
Ne. Joe dneska nepřijde.
Ne.
Snad zase nezačal chlastat.
Nevím proč, ale strašně jsem mu držel palce.
Fakt moc.
Ne. Včera jsem ho viděl. Byl…
Zvládal to dobře. A byl na to hrdý.
Ale dnes není na ostrově. Jel navštívit sestru.
Neví, kdy se vrátí.
- Sestru? - Ano.
Začneme s úvodní promluvou? Určitě se k nám za týden přidá.
Bože, dej mi klid, abych přijímal věci…
…které změnit nemohu, odvahu měnit věci, které měnit mohu,
a moudrost, abych je uměl od sebe odlišit.
Amen.
To ráda slyším, že se zotavil.
Poslední dobou se přepínal.
Denně slouží mši pro plný kostel. Plus další povinnosti.
Víš, že co přijel, nosí každý den svátost
Mildred Gunningové? Každý den.
Je to světec.
Jsem ráda, že se mu ulevilo. A ten tvůj kámoš Ali.
Dojalo mě, že přišel na mši.
Bůhví, jak to vzal jeho táta.
Má odvahu, oprostit se od toho všeho
a jít sám do kostela, tak mladý.
Byl přece vychován v jiné tradici. Tak to vidíte.
Bůh si najde cestu.
Jdeš večer ven?
Jo.
Tak ji pozdravuj.
- Vyřiď jí, že mě to mrzí. - Vyřídím.
Jako malý kluk jsi mi jednou řekl:
„Když už žijeme na ostrově,
proč nemáme domy na stromech jako Švýcarský Robinson?“
A já ti řekla: „Nejsme trosečníci, Riley.
My tu chceme žít.“
A ty
ses zamračil.
Nikdy ses tu necítil jako doma.
Jako by Crockett nebyl náš domov,
ale místo, kde přežíváme, než dorazí pomoc.
A pomoc je tady.
- Vážně? - Už nenosím brýle.
A táta už dlouho nebyl takhle fit.
Něco se tu děje.
Nemůžu dělat, že to nevidím.
Já vím…
že s tím zápasíš.
S vírou i s tím, co se stalo…
S tím, co jsem udělal.
Ano, s tím, cos udělal.
Můj nádherný chlapče.
Ano.
Ale Bůh nežádá, abys věřil něčemu, co nevidíš.
Tady je to jinak.
Stačí, když se rozhlédneš.
Není to úžasné?
Je to lhář.
Otec Paul.
Možná máš pravdu.
Možná máme naději.
A možná by mi to pomohlo. Třeba opravdu existuje Bůh a zázraky.
Já nevím.
Ale jednu věc vím jistě.
Otec Paul mi dnes lhal.
Tak věř a modli se za mě.
Ale…
Buď opatrná. Prosím tě o to.
Jo.
…rač vždycky být ochránce můj.
Mě vždycky veď a napravuj, ke všemu dobrému…
Anděle boží, prosím.
Kde jsi?
Prosím.
Anděle Boží, strážce můj, rač vždycky být ochránce můj.
Mě vždycky veď a napravuj, ke všemu dobrému mě vzbuzuj.
Díky Bohu. Kdes byl? Měl jsem…
Promiň.
Promiň. Ale byl jsem ztracený.
Došla mi svátost.
Anděle Boží, strážce můj, rač vždycky být ochránce můj.
Mě vždycky veď a napravuj, ke všemu dobrému mě vzbuzuj.
Anděle Boží, strážce můj…
Prý za sestrou.
Překlad titulků: Jakub Ženíšek