СЕРІАЛ NETFLIX
Дякую, що прийняла мене перед школою.
Поглянемо на неї?
КНИГА IV: ПЛАЧ ЄРЕМІЇ
Це вона? Не думала, що ти хочеш знати.
Не хочу. Хотіла, щоб ти випадково сказала.
Можеш це зробити? Не роби цього.
Сьогодні тільки послухаємо.
Як ти загалом почуваєшся?
Перевантаженою. І також, переважно, схвильованою.
Хвилююся, що наберу вагу і влізатиму хіба у одяг на резинці,
їстиму все підряд, весь час буду в затишку.
Мені ж не буде затишно, правда?
Я ще чекаю на появу дивних смаків, про які всі говорять,
але поки — лише сир та виноград.
І пластівці прямо з коробки.
Усе гаразд?
Знаєш, певно, ми таки сьогодні поглянемо.
Це безпечно? Думала, її не можна часто вмикати.
Сьогодні — безпечно. Які були рухи?
Коливання, буцання?
Так, як у метелика з маленькими лапками. «Не-така-й-мала Ніжка».
Зміни за останні 24-48 годин?
Сумніваюся. Тобто, навіть учора…
Я хочу знати стать.
Можеш сказати мені прямо. Можеш сказати. Нумо.
У тебе були болі? Кровотеча?
Ні.
Де серцебиття? Ми мали чути серцебиття.
-Дай глянути. Що ти бачиш? -Ерін.
Нічого.
Серйозно. Я нічого не бачу.
Тобто нічого немає.
Я не розумію.
У твоїй матці нічого немає.
Я не розумію.
Першими тижнями іноді викидень може статися непомітно,
але з терміном, як у тебе…
Це мало бути помітно, дуже помітно.
Викидень?
І ти, мабуть, не перша людина,
що пережила подібне, і забула цей спогад, Ерін?
Але там нічого…
-Мені страшенно шкода. Мені дуже шкода. -Ні, це не викидень.
Я не можу нічого вдіяти.
Можемо зробити аналіз крові і відправити в лабораторію,
але це схоже на викидень.
-Це, мабуть, був викидень. -Ні.
Де моя дитина?
Я зв'яжу тебе з колегою на материку.
Вона — чудовий психолог.
Де моя дитина?
КАТОЛИЦЬКА ЦЕРКВА СВ. ПАТРІКА, СТВОРЕНА1824 РОКУ
СЬОГОДНІ МЗСИ НЗ БУДЗ
Як він?
Не знаю.
КІНЕЦЬ РЕМОНТУ ЦЕРКВИ СВ. ПАТРІКА
Неймовірно, чи не так?
Власне, я переглядала старі фото роками,
і все ж мені навіть не спало на думку, коли побачила його таким.
Не прояснилося.
Думаю, контекст важливий.
Дивовижно, як спадає пелена з наших очей, чи не так?
Доллі й Вейд нарешті пішли додому?
Добре. Їм потрібен сон. Нам усім потрібен сон.
День лише почався.
Як у нього справи? Є температура? Він їсть?
Я не… Ну, я не надто наближався.
Ніхто з нас теж.
Усі ми троє,
ми трохи збіса налякалися, правду кажучи.
Налякалися?
Отче?
Господи! Чому тут так темно?
Погляньте: ви вже на ногах.
Схоже, Бог почув мої молитви. Я хвилювалася за вас.
Прошу. Очі болять від світла.
Гаразд.
-У вас була ще та нічка. -Ага.
Ще та нічка.
Ось. Приготувала вам курячий імбирний суп, моя мама варила мені, коли я хворіла.
Дуже вам вдячний. Я голодний.
Не пам'ятаю, щоб колись був такий голодний.
Це зрозуміло.
Завжди хочеться їсти після довгої поїздки, а у вас була ще та подорож.
Це точно.
Мало хто пішов тим шляхом, що і ви.
Син вдови з Наїну, дочка Яіра, Лазар.
Самому Ісусові Христу це вартувало трьох днів,
а у вас не було трьох хвилин.
-Ви скасували месу? -Так.
Стердж пояснить людям у церкві, якщо не побачать об'яву.
Але вам уже наче краще,
тож, думаю, будете готові до завтра, якщо поїсте.
Та вам треба їсти.
Так. Але не зараз.
Може, треба швидкий огляд.
-Подзвоню лікарці Ґаннінґ… -Ні.
Поки немає потреби. Я відчуваю…
Я вважаю все, що тут відбувається, питанням віри, а не науки,
тож я не хочу затьмарити його якимись сумнівами.
Ви завжди були жінкою з сильною вірою, Бев.
Завжди намагалася. Я рада, що ви помітили.
Я хочу дечим з вами поділитися.
Дечим…
що відбувається, зрушується всередині мене.
Пам'ятаю, що в юності
я переживав часи значного духовного зростання.
Та це було лише…
Це зовсім не схоже.
Я ніби відчуваю, що Бог…
рухається у мені.
Це дивовижно.
Мене слід лишити на самоті
на цілий день.
Я молитимусь.
Доллі й Вейд — хороші люди.
Вони збережуть секрет.
Стердж — також людина обов'язку, буде вам гарним апостолом.
Йому лише треба вказівки.
Ми триматимемо це в секреті, поки що.
Але, монсеньйоре…
треба їм показати.
Сказати, хто ви.
Усе таємне стає явним.
Це одна з притч,
що була досить важливою, тож Матвій, Марк і Лука її записали.
Ми зробимо все, що попросите.
Якщо думаєте, що вони не готові — гаразд.
Ісус не зразу з'явився після воскресіння,
але яким чудовим одкровенням буде
для них дізнатися, що любого монсеньйора Прюїа відновив ангел Божий.
Лише подумайте.
Так і буде.
Як Бог укаже.
Хто, як не він, чи не так?
Дякую за допомогу вранці.
Так. Схоже, що тобі не треба допомога.
Знову працюєш, здоровий як бик.
Можливо.
Тому сказав Ворренові взяти відгул?
Ні, не зовсім.
Хотів, щоб ми поговорили наодинці,
як чоловік з чоловіком.
Добре.
Я сповідувався кілька днів тому,
і отець заохотив мене поговорити з тобою про деякі речі.
Тож, час настав, гадаю.
Мабуть, я таїв у собі на тебе якусь образу.
І?
І я пов'язав її зі звичайною сваркою.
Я не сприймав це особисто,
знаєш, а ти поводився, наче був вище за це все.
Зовсім ні.
Ну, принаймні ти так поводився.
А потім ти зник.
Чорт, я навіть не знав, як сказати людям, що ти робиш.
Що я, в біса, знаю про стартери, порівняно з тобою?
Стартапи.
Мабуть, мене теж це злило.
Наче тобі не варто було пояснювати своєму простому роботязі-старому,
що саме ти там робив.
Я намагався тобі пояснити, але не вийшло.
Ти сказав, що тебе не гребе Інтернет,
чи техніка, чи щось…
Добре. Справа в тім…
У мене в серці вже була образа.
А її не мало бути.
Не мало бути.
А потім сталося усе решта.
Як же, в біса, я обурився.
Не тільки через сором від цього, чи тавро через це.
А через гроші, які ми мали витратити на твій суд.
Через вартість твого життя тут з нами нині. Дорослого чоловіка.
Ох, я страшенно радий, що ми говоримо.
Дай закінчити.
Знаю, я маю бути вдячним.
Я маю бути вдячним, що син вдома й на свободі.
Бог свідок, мати за це щодня дякує.
Діти не роблять просто так того, що ти вчинив,
хіба якийсь із їхніх батьків скоїв з ними щось жахливе.
Твоя мати — свята, тому, думаю, що лишився хіба я.
Тому прошу вибачення, сину.
За все, що я накоїв.
Я люблю тебе.
Справді.
Просто, іноді мені важко…
Мені важко це висловити, коли ти тут.
Тож я прошу вибачення. Це все.
Ми маємо повертатися.
Поки ще не пізно.
Чим займаєшся?
Мамо. Ти знову встала.
Захотіла пройтися.
Спробуємо ще раз.
Яку хатню роботу ти робила змалку?
Прибирала будинок і завжди мила посуд.
Будучи підлітками, як ти й друзі розважалися?
У Крок Пот не було чого робити.
Думаю, так і донині.
Крім Боліт, пиятики й хлопців.
Як звали мого батька?
Мамо?
Твого батька звали Джордж.
Ким він працював?
Він був рибалкою, а потім пішов на флот.
Як ви зустрілися?
Ми познайомилися на танцях на материку.
А я хто?
Ти — мій світ.
Моє серце і душа.
Моя донька, Сара.
Лікарка.
Хочеш чашку чаю? Я збираюся чай заварити.
Усе хотіла скласти її речі, ще як повернулася.
Просто не могла почати через щось.
Тижні ставали місяцями, це не було в пріоритеті.
І от сьогодні я закінчую з двома кімнатами і горищем.
Нехай, аби тобі полегшало.
Багато хто вишиває хрестиком біблійні вірші.
Та моя мати…
Моя мама ґаптує абзац з Плачу Єремії.
ГЛЯНЬТЕ І ПОБАЧТЕ: ЧИ Є ТАКИЙ БІЛЬ, ЯК МІЙ БІЛЬ — ПЛАЧ ЄРЕМІЇ 1:12
Як же треба себе жаліти,
аби порівняти себе з руйнацією Єрусалиму.
Коли я була дитиною, ми тримали птахів.
Голубів.
Мати проводила тижні, тижні,
будуючи цей дурний курник за вікном нашої кухні.
Замовила голубів з материка.
Коли вони приїхали,
перше, що вона захотіла зробити — відтяти їм крила.
Вона покликала мене, семирічну дитину,
наказала мені тримати їх, поки це робила.
Я запитала її, нащо це, а вона відповіла: «Щоб не полетіли».
І каже… Лиш подумай.
Знову ж таки, це вона з семирічною донькою розмовляє.
Вона сказала:
«Усім відтинають крила в якийсь момент».
І я поставила наступне запитання.
Це єдине питання, що поставить дитина, коли почує щось подібне.
Я запитала: «Мамо, тобі теж відтяли крила?»
І вона сказала: «Так. Саме так.».
«Коли ти народилася».
Вона тримає ті ножиці, а я — цього птаха в руці.
І він воркоче у мене на долоні, і таке відчуття, наче кіт муркоче.
Він вірив мені.
Щось на мене найшло, і я відпустила його.
Тоді вона мене вдарила.
Її поведінка змінювалась.
Пиятитика, крики, удари, щось іще,
щось пасивно-агресивне, але цей урок я засвоїла.
Я зіпсувала їй життя.
Але Мала Ніжка?
Розумієш, ця дитина врятувала мене.
Бо я зробила це. Зробила те, що збиралася.
Утікла у 16. Я мала бути акторкою.
Я мала стати зіркою. І я подорожувала, і жила.
І коли я прокинулася і дія наркотиків розвіялась,
я зрозуміла, що одружилася з матір'ю.
Спершу він був нав'язливим, тоді злим.
А потім — завжди п'яним.
А потім він мене вдарив. І я впізнала ситуацію. Я знала.
Я б залишилася з ним.
Я би померла у тому будинку.
Якось я прокинулася і почувалась інакше, мене знудило.
Тож я зробила тест.
І я побачила цей маленький плюсик, і я дивилась, і дивилась, і дивилась.
Тоді зібрала речі. І ніколи про це не шкодувала.
Вона мене врятувала.
А тепер вона зникла.
І як таке можливо?
Як таке можливо?
У мене є…
сон.
Цей сон повторюється, ще відколи я сидів.
Я випливаю на середину затоки.
Посеред затоки. Навколо сіра вода.
Вранішня вода.
Небо прояснюється і сонце ось-ось зійде.
І якби я міг просто змінити курс,
знайти вітер чи весло, і, якщо треба, веслувати власноруч,
до іншого берега.
Почати нове життя.
Сон закінчується світанком.
Завжди.
Я не заходжу далі цього сходу сонця.
Я бачу те життя ясно, як день. Те життя…
Те життя справжнє, але решта, яким життям я маю жити опісля?
Цього я не бачу.
Що частіше сниться сон,
то більше я розумію, що цього в мене не буде.
Я не виберуся з острова.
Я це знаю.
Пізно вночі, на що б я не сподівався,
чи що б не казав моїй мамі чи татові.
Я це знаю.
Але ти…
Ти можеш усе.
Ти завжди могла усе.
Помолишся зі мною?
Так.
Прошу, Боже.
Дай мені зрозуміти.
Милосердя.
Прошу, помилуй нас.
Наше горе — завелике. Завелике.
Милосердя.
Отче наш, сущий на небі.
Святись ім'я Твоє.
Прийди Твоє царство, будь воля Твоя на землі, як і на небі.
Хліб наш щоденний дай нам нині і прости нам довги наші,
як і ми прощаємо винуватцям нашим.
Не введи нас у спокусу, але…
визволи нас від злого. Амінь.
Радуйся, Маріє, благодаті повна, Господь з Тобою, Благословенна ти…
Благословенна ти між жінками.
і благословенний плід лона твого, Ісус.
Свята Маріє, Мати Божа,
молись за нас, грішних, нині..
та в годину смерті нашої. Амінь.
ПИВО СТАРОГО МІЛВОКІ
Дідько.
Нумо.
Агов, Джо.
Шерифе. Як ся маєш?
Нормально.
Та ще день попереду.
Як мине моя ніч, Джо?
Ну, чорт, звідки мені знати?
Ти в нормі?
Працюю на цим, брате.
Працюю на цим.
До біса.
Благаю тебе сьогодні:
просвіти і вбережи від зла,
заохочуй і веди до спасіння.
Ангеле Божий, Хранителю мій,
Богом даний мені!
Благаю тебе сьогодні:
просвіти і вбережи від зла, заохочуй і веди до спасіння.
Ангеле Божий, Хранителю мій,
Богом даний мені!
Благаю тебе: просвіти і вбережи від зла, заохочуй і веди до спасіння.
Ангеле Божий, Хранителю мій,
Богом даний мені!
Благаю тебе: просвіти і вбережи від зла, заохочуй і веди до спасіння.
Ангеле Божий, Хранителю мій…
Отче Пол.
Вітаю. Вибачте, що так пізно. Мені було погано, цілий день нездужав.
Але зараз я знову здоровий, і подумав, що я винен вашій матері месу.
Джоне?
Сара впустила мене. Сказала, що тобі…
Що тобі кращає.
Як?
«По правді кажу вам: Коли б мали ви віру, і не мали сумніву,
і якби й цій горі ви сказали: Порушся
та кинься до моря, то й станеться те!»
З Богом усе можливо.
Я думала, то був сон.
Коли побачила тебе біля свого ліжка.
Такий молодий.
Можливо, це і є сон.
Але якщо так, то він сниться усім.
Усім нам.
Я маю стільки тобі розказати!
Та…
Спершу… твоя меса.
Твоє Причастя.
В ім'я Отця, і Сина, і Святого Духа.
Амінь.
Думаю, ти, мабуть, вважаєш мене дурепою.
Ні.
Ти молився весь день,
і я вдячна за це.
Але ти не…
Ти не віриш. Ні у що.
Я це розумію.
Так. Привабу цього. Зручність.
На все є причина.
У всьому є хороше. Є план. Він…
Я не знаю.
Здається, я просто пожив трохи, заперечуючи
існування милостивого Бога.
То як ти вважаєш?
-Думаєш, що я марю? -Ні.
-Думаєш, я наївна. -Ні.
Ні, я думаю…
Я думаю, що ми хочемо…
знайти якусь причину, дуже сильно.
Для всього. І трохи справедливості, і певний комфорт, коли помремо.
Так, звідси походить релігія. Ось і все питання.
Так.
Що буде, коли ми помремо?
Що, в біса, буде?
Так що ти думаєш?
Що буде після смерті, Райлі?
Я не знаю.
Нікому не вірю, хто б не казав, що знає, та…
Я можу говорити лише за себе.
То говори за себе.
Що буде, коли ти помреш?
Коли я помру…
моє тіло припинить працювати.
Зупиниться. Усе відразу, або поступово,
дихання зупиниться, серце перестане битися.
Клінічна смерть.
А трохи пізніше, наприклад, на цілих п'ять хвилин…
помруть клітини мозку.
Але тим часом…
можливо, мозок виробить масу ДМТ.
Це психоделічна речовина що виробляється на час сну…
Я бачитиму сон.
Сон, довший за будь-який до того
через кількість речовини. Останній викид ДМТ, всього за раз.
І мої нейрони вибухають,
і я бачу цей феєрверк спогадів і уяви.
І я просто… в екстазі.
Тобто, в дуже сильному екстазі, тому що мій розум перебирає спогади.
Довгострокові й короткострокові, мрії змішуються зі спогадами, і…
і завіса.
Сон, що закінчує всі сни.
Останній довгий сон, поки мозок звільняє чортові шахти спогадів, а потім…
я зупиняюсь.
Моя мозкова діяльність припинилася, і від мене нічого не залишилось.
Ні болю.
Ні пам'яті, ні усвідомлення, яким я колись був, ні…
Того, що я комусь нашкодив.
Чи кого-небудь убив.
Усе таке, як було
до мене.
А імпульси розходяться від мозку, поки тіло не стане мертвим.
М'ясом.
Забуття.
Та інші дрібниці, з яких я складаюся, вони…
Бактерії і мікроби, і мільярд інших речей,
що живуть на моїх віях, і в моєму волоссі, і в роті, і на шкірі,
і в моєму шлунку, і повсюди, вони просто
продовжать жити.
І їсти.
І я слугуватиму цій цілі.
Я годуватиму живе.
І я розкладуся,
і всі найдрібніші шматочки мене просто переробляться,
і я стану мільярдами інших місць.
І мої атоми знаходитимуться в рослинах, і жуках, і тваринах,
і я буду, як зірки на небі.
Спочатку вкупі, а потім — розкидані клятим космосом.
Твоя черга.
Що буде, коли ти помреш?
На мою думку?
На твою думку.
Ні.
Не на мою.
Це не я сьогодні померла.
Вона ніколи й не жила.
Коли вона спустилася в це маленьке тіло,
у тільце, що формувалося, вона спала.
Усе, що вона знала — це сон.
Вона лиш бачила сон. У неї навіть не було імені.
А потім, уві сні,
її мала душа просто піднялася.
Адже Бог не послав її страждати через життя на Землі. Ні.
Цю малу?
Ця мала душа…
Бог просто послав її сюди поспати.
Лише трохи поспати. Подрімати.
А тоді покликав назад. Повернув назад.
І вона повернулася.
Так само, як вона потрапила сюди, вона піднялася над Землею.
Повз усі душі в атмосфері
і всі зірки на небі, а потім — у таке яскраве світло.
І тоді вперше…
вона прокинеться.
Огорнена почуттям любові.
Просто чистим, неймовірним коханням. Звісно.
Вона чиста.
Вона ще не згрішила.
Вона не образила жодне створіння, навіть мурахи.
І вона не сама. Вона вдома.
Там є люди, вона цього не знає,
але вони — її сім'я.
Її дідусь і її прадід, вони її люблять. І вони дадуть їй ім'я.
І тоді, коли Бог наблизиться і поцілує її в чоло,
і коли Він скаже її ім'я, вона підросте.
За мить.
І буде ідеальною.
Її тіло буде таким, яким було б у її найкращий день на Землі.
У найкращий вік. У її розквіті.
Їй розкажуть про її маму тут, на Землі,
і як скоро я буду там.
І вона буде щасливою. Не відчуватиме нічого, крім вічної радості.
І її любитимуть.
І вона не буде сама.
Ось про що йдеться, коли мова про Рай.
Ні маєтків, ні діамантових річок, чи пухнастих хмар, чи крил ангелів.
Тебе люблять.
І ти не сам.
Це Бог.
Це Рай.
Ось чому ми терпимо все, чому виживаємо…
на цьому великому тоскному камені.
Я скоро буду там.
І я побачуся з батьком.
І з моєю бабусею.
Я побачу мою дівчинку, і вона буде щасливою, і в безпеці.
І я буду дуже рада з нею познайомитися.
Сподіваюся, маєш рацію.
Ангеле Божий, Хранителю мій, Богом даний мені!
Благаю тебе: просвіти і вбережи від зла, заохочуй і веди до спасіння.
Ангеле Божий, Хранителю мій, Богом даний мені!
Благаю тебе: просвіти і вбережи від зла, заохочуй і веди до спасіння.
Де ти?
Чому ти не приходиш?
Ангеле Божий, Хранителю мій, Богом даний…
Отче?
Вибач, що турбую.
Перепрошую.
Привіт, Джо.
-Вітаю. -Я просто… у мене був важкий день.
Але я впорався. Я не пив.
Ага, це чудово.
Та це складна робота. Розумієш? І ти казав заходити,
якщо я хотітиму…
Якщо не витримуватиму. Та ти зайнятий…
Ні, зовсім ні. Ось. Заходь сюди. Сідай.
Розумію. Це я точно тобі скажу.
Ти в порядку, Отче?
Правду кажучи, я…
Я сьогодні недобре почуваюся, і я трохи розгублений.
Воно й не дивно, так?
Ти йому як син.
Знаєш, були чутки, коли я був малим,
що старий не зовсім зберігав целібат.
Та хто йому суддя, врешті?
Тобто, чи це мені судити людину за її вади?
Ну, мені? Трясця.
Не моя справа. Взагалі.
Мій девіз на все життя.
Я…
Побачимося завтра на…
-На зустрічі. -Зачекай, Джо.
Я пишаюся тобою, Джо.
Дякую, Отче.
Вибач. Я нікого не чекав, але я пишаюся тобою,
і я радий, що ти сьогодні знайшов у собі сили.
Тому що я знаю цю потребу.
Цей голод і…
Я знаю, як важко боротися.
І я пишаюся тобою. Бог пишається тобою.
Дякую.
-Благослови тебе Бог. -Дякую.
Краще пізно, ніж ніколи, правда?
Гаразд.
-Благослови тебе Бог. -Дякую. Я…
Я мабуть… Я піду.
Я піду, гаразд?
-Я піду, га? -Благослови тебе Бог.
Що з тобою не так?
Що з тобою, в біса, не так? Припини!
Мені шкода.
Ти…
Ти в нормі?
Що коїться?
Ти в порядку?
Що?
-Привіт. -Привіт.
Знову наснився цей сон уночі.
-Той, що на воді? -Так, саме він.
Цього разу все було зовсім інакше. Знаєш, як це іноді буває?
Я ніколи не пам'ятаю снів.
Що було інакше?
Я на воді,
як завжди…
чекаю на сонце. І цього разу…
ти теж там була.
Як думаєш, що це означає?
Мушу йти.
Хочеш, можу провести тебе?
До церкви.
Думаю, я не піду до церкви.
Я, мабуть, поїду на материк.
Знаєш, не те, щоб порадитися з іншим лікарем, але…
Порадитися з іншим лікарем.
Звісно.
Я зрозумію, навіть якщо ти будеш удома весь місяць.
Усі зрозуміють.
Ти можеш повернутися.
Пізніше.
Може, увечері.
Певно, ти зможеш повернутися ввечері.
Я можу.
Гаразд.
-Я не збираюся причащатись, абощо. -Я знаю.
Ти й не можеш.
Вони не дозволять, бо ти не християнин.
-Тату. Прошу, ми це обговорили. -Знаю.
-Ти казав, що я… -Знаю.
Слухай.
Я розумію, тобі цікаво.
Я не забороню своєму синові шукати Бога.
Але, сину.
Алі.
Ми вже маємо Його.
Ну, дякую, тату.
Я знаю, що тобі нелегко, тож… дякую.
Ти додому вчора не прийшов.
Отче!
Отче! Ми усі чекаємо.
Отче, ви спізнилися на півгодини, ви…
Гаразд.
Я не знаю, чому…
Тихше. Вам не треба нічого говорити. Не вам. Не мені.
Нам варто…
причепурити вас.
Відправити до церкви.
Гаразд.
Ось у чому справа.
Ага.
Господи. Гаразд.
Ви залишитеся тут. Ви…
Ви залишитеся тутечки.
Ось що ми зробимо.
У нього все добре. Все гаразд.
Перепрошую.
Доброго ранку.
Дозвольте сказати, яка благодать
бачити цю церкву повною щодня. Най Бог благословляє.
Боюся, що цього ранку нам доведеться…
Доведеться скасувати месу.
Отець Пол ще видужує від шлункового грипу.
Нещасний.
Мені довелося фізично стримувати його, укласти спати.
Він був рішуче налаштований сюди прийти.
Він ще стане на ноги в найкоротші терміни.
Але, принаймні, сьогодні вранці
наша люба Доллі Скарборо…
Підіймися, Доллі.
Підійди.
Можливо, Доллі підведе нас до співу, читання й молитви.
І ми зможемо відсвяткувати як давні християни,
що співали хвалу Богові задовго до того, як з'явилися священики.
-Почнемо з молитви номер 473. -Звичайно.
«Ми зібралися разом». Доллі, заведеш?
Перепрошую.
Ми зібралися разом Просити Господнього благословення…
Загорни це в килим, поклади у свою вантажівку,
відвези до пустого будинку на заході.
Зараз же, поки більшість у церкві.
А потім увечері, пізно, підв'яжи якір, і скинь за п'ять миль до острова.
Але, я… Ми…
Так. Вейде, ти щось хотів сказати?
Тобто…
Ми ж не насправді…
Це Джо Коллі, Бев. Це…
Це… Що ти, в біса, зробив?
«Коли хто через зухвалість свою не слухає священника,
що стоїть на служенні Господеві,
того на смерть скарати».
Второзаконня.
Маєш рацію.
Це — Джо Коллі.
Це не Ед Флінн, або Ліза Скарборо, чи ти, Вейде.
Це той, хто посадовив твою доньку у візок.
Ця людина шкодила громаді усе своє життя.
Він — першорядний грішник, розпусник і язичник.
Він калічить дітей і нікому не допомагає,
тож Бог забрав його борг.
Отче. Монсеньйоре. Скажіть їм. Розкажіть, чому ви зробили те, що зробили.
Не знаю. Щось на мене найшло, і я навіть не…
Бо щось вами керувало.
Ти забуваєш. Вейде, ти забуваєш.
Наш Господь — воїн, як і Його янголи.
Наш Господь послав ангелів до Єгипту
вбити первістків єгиптян,
змусив міста ґвалтувати і жінок, і дітей,
і потопив світ, коли ми були занадто зав'язли у гріхах.
Сам монсеньйор Прюїт — це диво Боже.
І творцем чудес,
як ти, трясця, сам добре знаєш, Вейде. Він — диво.
У Бога є план. Він діє через нього.
«І ми маємо виконувати свою роль, свідчити, і виконувати свою роль».
«І не думайте, що Я приніс до вас мир».
«Не з миром сюди, а з мечем Я прийшов».
Це сказав Ісус! Сам Ісус Христос!
Тож, якщо ти хочеш допитати його зараз, Вейде,
якщо хочеш перебирати його дарами, що підходять тобі…
То поверни всі його милості відправникові,
і дай своїй дівчинці знову сісти в інвалідний візок.
Та не перебирай дарунками Бога!
Тепер загорни це
у килим.
Я…
Вас турбує совість?
Чи є у вашому серці провина за те, що довелося зробити?
Ні.
Зовсім ні.
Тоді запитайте себе, чому ця чаша оминула вас.
І продовжуйте.
Руки. Стердже, його руки.
Дістань… І…
Добре. Вибачте, що змусили чекати. Ми перевірили ваші аналізи.
Можливо, що інформація, яку ви мені надали,
не зовсім точна.
Я зв'яжу вас зі своєю лікаркою,
і вона запевнить вас у точності інформації.
Я хочу знати, як це сталося.
Ну, я думаю, що нічого не сталося.
-Що це означає? -Тобто, усі ваші тести негативні.
Я знаю. Я втратила дитину.
Ні, тобто рівень ХГЛ у вас в нормі.
Тож?
І навіть після викидня він залишався би підвищеним десь шість тижнів.
Так, у мене не було… Доказів викидня не було.
Я не бачу жодних доказів, що ви були вагітні взагалі.
Мені зробили УЗД.
Слухайте, я нічого про це не знаю. Суджу лише з аналізів.
Я чула серцебиття.
Я бачила її рухи. Як вона смокче палець.
Я залюбки подзвоню лікарці на острові,
і, можливо, вона поділиться своєю…
Але ваше тіло — це не тіло жінки, що була вагітною. Просто ні.
-Я була вагітна. Була. -Згідно з аналізами крові чи тілом — ні.
А людське тіло не може, ну…
воно просто не може вимкнути щось подібне,
і вдати, що нічого не сталося. Це неможливо.
Може, ми могли б влаштувати
вам зустріч із кимось із психіатрії.
ЦЕНТР ВІДПОЧИНКУ МОНСЕНЬЙОРА ДЖОНА МАЙКЛА ПРЮЇТА
Вам краще?
Не знав, чи буде зустріч. Ніхто не брав слухавку.
Не турбуйся. Я почуваюся значно краще з плином дня.
Заходь.
Шкода це чути.
Я навідаю її і переконаюся, що все гаразд.
Еге ж, вона відпочиває.
Думаю, вона поки не зрадіє відвідувачам.
Звісно, ні.
Нехай так, що б ти їй сказав?
У цьому річ, чи не так? Що ти сказав?
Ти кажеш: «Співчуваю вашій утраті».
«Шляхи Господні невідомі».
«Якщо є щось, чим можу допомогти».
Пусті слова, чи не так?
Я не… Не…
Ми ніколи не зрозуміємо волі Божої,
і я й не припускаю, що знаю, що сказати Ерін Ґрін, крім цього.
Треба вірити в Господа усім серцем.
А не покладатися на власні уявлення.
Віддавати себе, розумієш ти це, чи ні.
Ось так.
Це просто… Ну, це правда. Чи не так? Для тебе, для мене?
Віддати себе, може, на мить.
Розумієш, перестати припускати, що знаєш причину, щоб зрозуміти сенс.
Іноді нормально просто поглянути на світ і сказати:
«Чому? Я не розумію».
І не зрозумію.
Так, іноді це нормально.
Я, взагалі-то, з цим згоден.
Як не погодитися, так?
Як твоє виправлення?
Зараз про це поговоримо? Не зачекаємо на Джо?
Ні. Джо не долучиться до нас нині.
Ні.
Ні, прошу, не кажи мені, що він закинув.
Не знаю чому, та я хотів, щоб у нього вийшло.
Типу, дуже-дуже хотів.
Ні. Я бачив його вчора. Він був…
Він був у нормі. Він пишався собою.
Ні, сьогодні він не тут, а у сестри, думаю.
Він не впевнений, коли повернеться.
-У його сестри? -Так, саме так.
Почнемо з молитви Спокою? Упевнений, він прийде наступного тижня.
Боже, дай мені душевний спокій прийняти те…
що не можу змінити, Відвагу змінити те, що можу,
І мудрість відрізнити одне від іншого.
Амінь.
Я рада почути, що у нього все добре.
Я не здивована, він тяжко працює нині.
Денна меса з купою люду, і на повний графік, до того ж.
Ти знаєш, що він проводив Мілдред Ґаннінґ таїнство, щодня,
як приїхав? Щодня.
Чоловік — святий.
Я рада, що йому ліпше. А твій юний друг Алі.
Зворушливо було побачити його в церкві.
Не уявлю, як він сказав татові.
Скільки треба мужності, щоб полишити це,
і прийти до церкви, у його віці?
З його вихованням? Цією традицією. Це ще раз доводить.
Бог знаходить шлях. Боже, знайди шлях.
Вирушаєш уночі?
Ага.
Передай їй мої вітання.
-Скажи, що мені дуже шкода. -Добре.
Знаєш, коли ти був малим хлопчиком,
ти запитав мене: «Якщо ми на острові,
чому ми не живемо на деревах, як Швейцарська сім'я Робінзонів?»
І я відповіла: «Ну, ми не зазнали корабельної аварії, Райлі».
«Ми хотіли тут жити».
А ти,
ти насупився.
Знаю, ти ж ніколи не почувався тут, як удома.
Ніби Крокетт був не стільки місцем, де ми жили,
скільки тим, де ми очікували на підмогу.
І ось, підмога тут.
-Хіба? -Мені більше не потрібні окуляри.
І твоєму батькові краще, ніж будь-коли.
Щось тут відбувається.
Не можу вдавати, що ні.
Тож, я знаю…
ти боровся.
За свою віру з тим, що сталося…
З тим, що я накоїв.
З тим, що ти накоїв.
Мій милий хлопчику.
Так.
Але Бог не просить тебе вірувати в те, чого ти не бачиш.
Не тут. Не зараз.
Він просить тебе поглянути.
Хіба це не неймовірно?
Він брехун, мамо.
Отець Пол.
Може, ти маєш рацію.
Можливо, є надія.
І, можливо, є щось і для мене, а може, існують Бог і чудеса.
Я не знаю.
Але я знаю одне. Лише одне напевно.
Сьогодні отець Пол збрехав мені.
Тож вір і молись за мене.
Але просто…
Бережися, благаю. Це все, чого я прошу.
Так.
…Хранителю мій, Богом даний!
Благаю тебе: просвіти і вбережи від зла, заохочуй і веди до спасіння.
Ангеле Божий, благаю.
Де ти?
Прошу.
Ангеле Божий, Хранителю мій, Богом даний мені!
Благаю тебе: просвіти і вбережи від зла, заохочуй і веди до спасіння.
Дякувати Богу. Де ти був? Я…
Мені шкода.
Пробач мені, я просто загубився.
Я не… Я порушив таїнство.
Ангеле Божий, Хранителю мій, Богом даний мені!
Благаю тебе: просвіти і вбережи від зла, заохочуй і веди до спасіння.
Ангеле Божий…
Його сестра.