SERIÁL NETFLIX
KNIHA V: EVANGELIUM
Dvě noci po sobě. Musíme si s ním promluvit.
Nelíbí se mi, když nevím, kde se…
Prý tráví hodně času se slečnou Greenovou.
To je jen dobře.
Je dospělý. Když najde útěchu alespoň v…
Je to jen dobře.
Dnes začneme pozdě. Holt na to budem jen dva.
Zvládneme to.
TELOMERY A STÁRNUTÍ
Dobré ráno.
Páni, ty vypadáš…
Líbí se ti? Vyhrabala jsem je v šatníku v patře.
Většina z nich už roky nespatřila denní světlo,
ale to já taky ne.
Ale docela mi padnou, ne?
Půjdeme?
Vím, že s klukem jsou problémy.
Vždycky byly.
Jeho táta na něj kašle, i na mě.
Snažila jsem se.
Ale nejsem dokonalá.
Mám dvě zaměstnání.
Dělám na pevnině, ale pořádně neuživím ani jeho sestry.
Proto dělá to, co dělá.
Nějak ty peníze vydělat musí. A my z nich žijeme.
Ale to je vám asi fuk, šerife.
Zákony platí pro každého, co?
Nesoudím vás, Joanie. Jen chci říct, že to není poprvé.
- Co Bowl na čas zmizel… - Bill!
Jmenuje se Bill.
Jeho rádoby kámoši mu tak začali říkat, kdy začal prodávat trávu, a…
Aspoň, že mu neříkali Bong.
Pokud je vám i ostatním tady na ostrově
nezvěstný kluk u zadku,
tak nechápu, proč váš kostel praská ve švech.
Hrajete si na bůhvíjaké pánbíčkáře, ale křesťani nejste ani náhodou.
- Já nejsem křesťan. - Víte, jak to myslím.
Jsem v kontaktu s kolegy na pevnině
a ti zas s Bowlovými…
Billovými zaměstnavateli a známými. Najdeme ho.
A mluvíte taky s lidmi tady na ostrově?
Vědí věci, o kterých lidi na pevnině nemají páru.
Ostrované vždycky vědí.
Mluvil jsem s Joem Colliem.
Ten ho, pokud vím, viděl naposledy.
- Byl střízlivý? - Prosím?
Byl střízlivý, když jste s ním mluvil?
U Joea si člověk není jistý.
- Ne, ale… - Promluvte si s ním znovu.
- Joe asi… - Promluvte si s ním znovu!
Vy jste ho neznal!
Zdejší ho vlastně neznali,
nebo jim byl u prdele,
ale o to přece nejde.
Když se něco takového stane, máme si být všichni rovni.
VELKÝ PÁTEK, MŠE 20,00 V SOBOTU PŮLNOČNÍ VIGILIE
Pokaždé jen večer? Ráno mše nebudou?
Jo, prozatím.
Otec si asi potřebuje ráno párkrát odpočinout,
aby se z toho vylízal,
ale večer bude sloužit. Že ano, Sturgi?
Ano.
Ráno jsem s ním mluvil a už je mu mnohem líp.
Dolly s ním taky mluvila.
Bude mít kázání o Velkém pátku.
Viď, zlato?
Dolly? Ty…
Millie. To jsi ty?
A kdo jiný?
Ranní mše není? A já se tak těšila.
Ne, je…
No páni!
Panebože. Slečna Gunningová vypadá mnohem… Mami?
Promiň, zlato.
Já jen…
Žijeme v požehnaných časech.
- Zdravím, paní Flynnová. - Zlatíčko.
Ahoj. Slyšela jsem o tom…
Riley nám to řekl. Jsme s tebou.
Je tady?
Ne. Vlastně jsem myslela, že je u tebe.
Joe?
- Máš to? - Jo.
Neviděls Rileyho?
Všechno v pořádku?
Jo, ale Riley se zdejchnul.
On není u Erin?
Asi ne.
Sakra, Riley.
Určitě zas chlastá. I po tom, co…
Proboha.
Co blbne?
Ať si trhne.
Co můžeme dělat? Už nechce ani… Krucifix!
Promiň, Warrene.
Promiň. Vem to.
Jo. Collie se dvěma „L“. Joseph.
Narozen 22. 4. 1969.
To by bylo bezva.
Tak jo. Díky, Mikeu.
Nerada ruším.
Ne, jen jsem hledal…
Čím posloužím, slečno Greenová?
- Asi o nic nejde. - To většinou.
Ale mohlo by. Já nevím.
Nevím, jak je to vážné. Nic oficiálně nehlásím,
protože to není 24 nebo 48 hodin.
Nevím, jak dlouho mám čekat. Asi se mi vysmějete.
Ale chci nahlásit pohřešovaného.
Koho?
Rileyho Flynna.
Měl ke mně včera večer přijít a nepřišel.
Byla jsem u jeho rodičů a…
Ráno ani odpoledne tam nebyl.
Měl k vám přijít… Vy dva…
Ne. Nic to nebylo. Jen jsme si povídali, ale…
Z ostrova neodplul. Dívala jsem se na seznam pasažérů.
A na mobil se mu nedá dovolat.
Neříkal nic?
Myslím něco, co vám teď přijde neobvyklé.
Ne, nic. Řekl, že ke mně přijde.
- Ale třeba se jen… - Řekl, že ke mně přijde.
Dobře.
Kdy jste ho viděla naposled?
Včera ráno, po probuzení.
Šel ke Sv. Patrikovi na odvykačku, s Joem Colliem.
Víte jistě, že tam Joe byl?
Nevím. Ale taky tam chodí.
A pak šel… domů na večeři.
To mi řekli jeho rodiče. Pak říkal, že jde za mnou, ale nepřišel.
A o čem jste včera ráno mluvili?
O tom, co budeme přes den dělat. A o čem se mu zdálo.
A o čem jste mluvili před spaním?
Poslouchejte, věřím vám.
Nechci jen tak vyzvídat.
Snažím se chytit něčeho, z čeho bych poznal, kam šel.
Může to být nějaká maličkost, na kterou jsi zapomněla.
Musím vědět, na co myslel.
Začnu teď totiž vyslýchat lidi.
A pak se třeba zjistí, že paří v hotelu na pevnině
a naznačil vám to. Nic víc. Chápete? O to mi jde.
Jasné?
O čem jste se bavili?
O smrti.
O tom, co se stane,
když člověk zemře.
Tak přesně o tom mluvím.
Ano, proto tu taky jsem.
Nakousla jste to téma vy nebo on?
Tuhle otázku si dnes kladu celý den.
Asi jsme na to mysleli oba. Ztratila jsem totiž…
Potratila jsem.
Pardon, já…
Určitě to nakousl on
a já se toho chytla.
- A co o ní říkal? - Jak to myslíte?
O smrti.
Bál se jí? Fascinovala ho? Nebo…
Vypadal v pohodě.
Ale to říkají všichni. I lidi, co nejsou v pohodě. Lidi, co…
To se říká i o sebevrazích.
Že se zdáli v pohodě.
Jo, někdy to říkají.
- Nevím, co dělat. - On přijde.
- Chlapci. - Otče.
Už je vám líp?
Dnešní noc je významná. Mějte oči na stopkách.
Já vím, slyšela jsem to.
Ale chci to vidět na vlastní oči.
Mildred Gunningová, na mou duši.
Beverly Keaneová.
Bůh nám tě vrátil. Mám takovou radost.
I proto, že s námi teď něco zažiješ.
Děkuju. Jsem šťastná, že tu můžu být.
To nejsi sama, Sáro Gunningová.
Jsem tak šťastná, že tu jsi. Ani nevím, jak to říct.
Díky, mami. Pojď se dovnitř posadit.
Jistě.
„Vzali Ježíšovo tělo,
zabalili je s těmi vonnými látkami do lněných pláten,
jak je to u Židů při pohřbu zvykem.“
„V těch místech, kde byl Ježíš ukřižován
byla zahrada a v ní nový hrob,
v němž dosud nikdo nebyl pochován.“
„Tam položili Ježíše, protože byl den přípravy
a hrob byl blízko.“
- Slyšeli jsme slovo Boží. - Chvála tobě, Kriste.
Velký pátek.
Pašije, jeden z mých nejoblíbenějších dní v roce.
Pašije jsou Boží utrpení i vášeň.
Vášeň, tedy cit, který se téměř nedá ovládnout.
Téměř se nedá ovládnout.
A tak se cítil Ježíš, když se za nás obětoval,
abychom měli život věčný.
Ten dar tak nádherně popisuje ve svém evangeliu svatý Jan.
„Evangelium“ je dobrá zvěst! Dobrá zvěst na Velký pátek.
A přitom je to příběh bezbřehého utrpení.
Co je na tom dobrého?
Ježíšovo utrpení v tomhle příběhu není jen nutné.
Je i dobré.
Je to cena za život věčný.
On to utrpení podstoupí sám.
I při vzkříšení je sám. A pak…
Má pár spřízněnců. A pak další.
Má kruh věrných.
A tu dobrou zvěst šíří víc a víc lidí.
Vyprávějí ten dobrý příběh. A najednou má Bůh vojsko.
Jak to říkají v tom náborovém videu?
„Buď vším, čím můžeš být.“
Nechci se dotknout ozbrojených složek,
je to důležité a čestné poslání,
ale není to všechno, čím člověk může být.
V armádě bojujete za Boha a vlast.
Teď vás možná urazím, ale řeknu pravdu.
Bůh nechce, abyste bojovali za vlast.
To je arogantní.
Bůh nemá žádnou vlast.
Svět má jen jediného Boha.
A když uzavřeme smlouvy
nebo hranice, nic to pro něj neznamená.
Nebojujte za vlast, ale za království Boží.
Ježíš tvrdí, že to království nemá vlajky ani hranice.
Boží vojsko. Nenechte se mýlit. Tohle je válka. Je to vojsko do války.
Takže jak my farníci, coby Boží vojsko, poznáme, jak ten boj probíhá?
Nevidíme ho. Velící štáb nám vysílačkou nedává povely.
Všechno, co nám Bůh dal, je přímo tady.
To, jak se cítíme. Každý má v sobě morální kompas
a střelka ukazuje na sever, k Duchu svatému.
Svědomí. V božím vojsku fasuje svědomí každý.
Je mnoho podobných, ale tohle je jen moje.
Asi myslíte, že je to replika z válečného filmu. Není.
To je krédo amerických mariňáků.
A krédo už z definice
není jen víra, ale náboženská víra.
Jsme tedy ve válce a v ní budou oběti.
A my musíme být vojáci.
O tom Velký pátek je.
Bůh po vás bude chtít hrozné věci. Hrozné.
Vždyť co chtěl po vlastním synovi?
Vždyť co musel Ježíš na Velký pátek vytrpět?
Museli jsme tomu říkat „Nová smlouva,“
protože Boží vůle je dokonalá, ale mění se.
Boží vůle diktuje morálku
a jak se Boží vůle mění, mění se i morálka.
Změnila se Novou smlouvou, s příchodem Ježíše.
A my, jeho vojsko, musíme odhodit Starou smlouvu
a naslouchat jen té nové.
Na tenhle kompas spoléhejte.
Utrpení na Velký pátek je dobré.
Boží evangelium je plné hrůzy, ale je dobré
díky tomu, kam směřuje.
Zmrtvýchvstání.
Dnešek je dobrý jen díky tomu, co přijde v neděli.
Když Ježíš vstal z mrtvých, zemřela samotná smrt.
To, co je normálně strašné, je dobré, protože to má dobrý účel.
Vítejte v Božím vojsku.
Ano, dokážeme skvělé věci.
Mami. Počkej.
Co se děje? Mami, zastav.
Nechci, abys tam ještě někdy šla.
Cože?
To už není můj kostel. To není muž, kterého jsem znala.
Kde jsi sakra byl? Celý den ti volám.
- Promiň. - Už to nedělej. Kdes byl?
Tak kde?
Pár dní předtím, než jsi odjela z města,
ses vyšplhala k mému oknu a děsně mě vyděsila?
Chtěla ses projet ve člunu.
Nenechala ses odbýt. Zaveslovali jsme daleko,
vykouřili krabičku cigaret a pozorovali východ slunce.
Uděláme to zas?
Dáme si projížďku?
Docela lidem věřím.
I po tom zpackaném manželství.
Je pro mě důležité,
že mě nepřipravilo o důvěru.
Netlačila jsem na tebe, tys totiž taky nevyzvídal.
Ani jednou.
Nechals mě, ať přijdu sama.
A já ti to vracím.
Ale teď jsme tady.
Takže se musím zeptat.
O co tu jde, Riley?
Odtamtud to všechno pochází.
Z hvězd.
Pravěcí lidé celý den lovili a sbírali,
ale v noci se jen
hřáli u ohně, který je chránil před šelmami.
Rozhlédli se po údolích a viděli další ohně
jako světelné body v krajině
a věděli, že tam daleko ve tmě jsou další lidé.
A pak viděli ty světelné body na obloze.
Netušili, co to je.
Netušili, co je vesmír, hvězdy nebo světelné vlny.
Ale hodně se podobaly táborovým ohňům.
Přemýšleli, jací lidé u nich sedí.
Kdo je tam nahoře asi zapálil?
A začínají si vyprávět příběhy.
„Ti lidé nahoře?
Musí být úžasní.“
„U těch ohňů sedí lidé
mnohem mocnější, než si umíme představit…“
Tím to začalo.
Každý bůh.
Každá bohyně i náboženství, i svaté války. Všechno.
Tam nahoře to začalo.
Kdo jen mohl zapálit ty ohně na nebi?
Řeknu ti příběh, kterému neuvěříš.
Jen chci, abys poslouchala. Slíbíš mi to?
Jo.
Dobře.
Jsi v pořádku.
Nemluv, uvolni se. Soustřeď se na dýchání.
Jo, to je ono. Ne, no tak. Jsi v pořádku.
Měl jsem sestru. Řekl jsem ti to někdy? Jmenovala se Alice.
Byla starší než já, ale mnohem menší.
Když mi bylo osm, umřela. Měla obrnu.
Bylo hrozné se na to dívat.
Taky jsem se bál, Riley.
Byl jsem bez sebe hrůzou.
A právě to mě přivedlo k Bohu.
Chtěl jsem přijít na to, jak smrt,
tedy její smrt, zapadá do Božího plánu.
A tahle otázka mě přivedla ke kněžství.
Vida. Už jsi v pořádku.
Vidíš, Bůh má plán,
a smrt už k němu nepatří.
Alespoň pro některé z nás.
A nemusíme se znovu bát.
Jak se cítíš?
Už vypadáš mnohem líp.
Posaď se, prosím.
To bych nedělal.
Vysvětlím…
Vlastně to neumím přesně vysvětlit, ale můžu to zkusit.
Hlavní je, abys teď nechodil ven.
Chtěl jsem tě předem varovat. Ale…
Takovou chybu člověk udělá jen jednou.
Neboj. Krk se ti úplně zahojil za necelých šest hodin.
Ty popáleniny nebudou problém. Posaď se.
Slibuju, že ti vysvětlím, co zmůžu,
a pak se budeš cítit líp.
Posaď se, aspoň se ti kůže zhojí.
My máme sezení?
Sezení jako žádné jiné.
Opravdu, je to v pořádku. Máš za sebou dlouhou cestu nocí.
Posaď se.
Budeš rád, žes to prožil.
- Nejdřív modlitba. - Děláte si kurva srandu?
Vůbec ne.
Dnes k tobě budu naprosto upřímný.
A dnešní modlitba se hluboce týká mě i tebe.
Bože, dej mi klid, abych se smířil s tím, co změnit nemohu,
odvahu, abych změnil věci, které změnit mohu,
a moudrost, abych je od sebe dovedl rozlišit. Amen.
Začneme po pořádku. Věci, které nezměníme.
Zamlada jsem byl
pastorem v malém kostele ve velmi malé farnosti.
A jeden chytrý chlapec
tehdy právě začínal ministrovat. Bylo mu tak devět nebo deset.
Bylo kolem Velikonoc,
tak jsem pár týdnů mluvil o vzkříšení.
A ten ministrant mi přinesl krabici od bot.
Byla v ní myš, kterou chytil do pastičky.
Byla na tom zle. Useklo jí to ocas a skoro i nožičky.
Trpěla. A ministrant mi tu krabici podává
a ptá se,
jestli ji Bůh vzkřísí jako Ježíše.
Když ho vzkřísil, dokáže tohle také.
Tak jsem si tu krabici vzal, pomodlili jsme se nad ní
a chlapci jsem řekl, ať přijde za tři dny.
Když se za tři dny vrátil,
myš byla zdravá.
Jo. Běhala v krabičce a nic jí nebylo.
Před mší jsem chlapci pomohl tu myš za kostelem vypustit.
Byl u vytržení.
Zocelilo to jeho víru. Náhle věřil.
A jak dlouho mu to vydrželo?
Skoro deset let?
Malá myška živila víru skoro deset let?
To nebyl Boží zázrak.
Že ne?
No, myšku jsem musel dorazit
a skoro tři dny mi trvalo,
než jsem našel podobnou,
ale pocit, který to v chlapci vyvolalo, to nebyl Boží zázrak?
Když občas jedná našim přičiněním, tak nejedná vůbec?
Jak ten příběh znáte?
Kdo jste?
Ty víš, kdo jsem.
No tak.
Podívej se pořádně.
Naslouchej sám sobě. Víš, kdo jsem.
Fakt musíš vidět mé jizvy na rukou?
- A vložit do nich prsty… - To není možné.
To už snad máme za sebou.
„Řekl Tomášovi: ,Polož sem prst. Podívej na mé
ruce. Natáhni ruku a vlož mi ji do boku.‘“
- Tohle už máme za sebou. Já i ty. - Tak jo.
A jak?
V podstatě jako ty.
Také tě vrátil ke tvému nejlepšímu já.
Jsi v nejlepším věku, tak, jak tě Bůh chtěl.
Já jen musel ujít delší cestu.
Mnohem delší.
Ale proč ses sem vracel?
Včera večer.
Nad tím dumám skoro celý den.
Znám tě celý život,
ale nikdy jsi za mnou takhle v noci nepřišel,
jen včera a zrovna v tuhle chvíli. Proč?
Něco tě sem volalo?
Sestra Joea Collieho.
Zalhal jsem ti. Omlouvám se.
A prosím, abys mi tu lež odpustil.
Tak proto ses vrátil.
Slíbil jsem, že budu naprosto upřímný.
Tak dobře. Joe bezdůvodně trpěl.
Po té nehodě tu byl pro všechny vyvrhel a nešlo to napravit…
A to říká kdo?
Cesty Páně jsou nevyzpytatelné. To není jen klišé.
Mohu to dosvědčit. Bůh konal skrze mě.
A povolal Joea Collieho k sobě.
- Vy jste ho zabil. - Je to složitější.
Ne, zabil jste ho. Vy a ta zkurvená věc.
To už se nedá změnit,
stejně jako to, co se stalo tobě.
To jsou ty dvě věci, které nemůžeme změnit
a musíme je přijmout, jak se říká v té promluvě.
- Co se mi to stalo? - Riley…
- Co to kurva bylo? - Jen klid.
- Co to bylo, kurva fix? - Anděl.
- Prima. Je vzhůru. - Trochu ho to vzalo.
Vy jste taky vypadal všelijak, velebný pane.
Aspoň zpočátku.
Jdu se podívat, zda to jde podle plánu.
Má Sturge uklidit…
Ještě ne. Pořád se s tím srovnáváme. Ale…
Jdete v pravou chvíli, Beverly. Bůh vám žehnej.
Pojďte si sem stoupnout, prosím.
Přesně sem.
- Určitě? - Ano.
Hezky blízko.
- Je to dobrý nápad? - Ano. Já mu v tom zabráním.
- Zabráníte mi? - Tak dobře.
- Ale v čem? - Tak jo.
No tak. Pusťte mě. Chci domů.
Už chci kurva domů.
Jo, přesně tam.
Cítíš to, viď?
To je ono. Ještě trochu blíž.
Jo.
Jen trochu blíž. Žádný strach.
- Co to… - To nic. Držím ho.
Dobře.
Cítíš to?
Jo.
To nic. Bůh a nebeský otec nám dá sílu
přijmout věci, které nezměníme.
- Děkuji, Beverly. - Není zač.
Riley, jsem ráda, že ses zmátořil.
Dobrý.
Čekáme se Sturgem na faře na další krok.
Až skončíme, zatáhnu záclonu.
No jo.
Je to síla, co?
Mrzí mě, že tě to bolí.
Opravdu.
Ale to pomine.
Pomine to.
Tak cos cítil, když byla tak blízko?
Já znám odpověď. Nic nepředstírej.
Měl jsi děsný hlad.
A viděls věci.
Viděls, jak si ji přitahuješ blíž a blíž. A všechno zrudlo, viď?
Něco se v tobě začalo měnit.
Skoro jako bys usínal, viď?
Ale věděls, že se po ní vrháš.
Nevím, co se stalo.
Já ano. Věděls, co děláš, ale nemohl sis pomoct.
Jako by tvé tělo ovládala nějaká cizí vůle. A taky že ano.
A stane se to znovu. Proto musíme naslouchat.
Naslouchat Duchu svatému a našemu svědomí.
Já to totiž zažil taky.
Přivedl mě k životu.
Dal mi znovu mládí a čistotu.
A pak jsem znovu zemřel.
Ležel jsem tam vedle na podlaze.
A pak mě vzkřísil, ale já cítil strach a zmatek
a tu silnou vůli, která mě ovládala.
Cítil jsem se jako ty.
Má vůle splynula s Jeho vůlí, ta pohnula mým tělem
a Joe přišel o život. Mě to však nasytilo.
- Vrahu. - Asi máš pravdu, ale jde o to,
že jsem necítil vinu. Vůbec.
Věděl jsem, že mám cítit vinu. Ale přijal jsem fakt, že ji necítím
a místo ní cítím svátost. Bojoval jsem s tím.
Modlil jsem se. Ale pak mi Bev Keanová ukázala tohle.
Židům 9:14.
„Krev Kristova očistí naše svědomí
od mrtvých skutků k službě živému Bohu!
Vždyť on přinesl sebe sama jako neposkvrněnou oběť
Bohu mocí Ducha, který nepomíjí.“
„Krev Kristova očistí naše svědomí.“
Četl jsem tu pasáž a osvítil mě Duch svatý.
Vzal na sebe vinu.
Očistil mé svědomí, protože jsem jen konal jeho vůli.
Byl jsem jeho nádobou. Třeba jsem vrah. Ale to byl i Mojžíš.
Josef. Můj jmenovec Pavel.
U Božích bojovníků to není výjimka.
Ani v téhle místnosti nejsem výjimka. I tys někoho zabil.
Nepamatuju si to.
Byl jsi opilý a nevzpomínáš si.
Na večírku jsem to přehnal s pitím.
- No tak. Neobviňuj se. - Je to tak.
Ale má to hlubší význam.
Byl to vyšší záměr, který naschvál ignoruješ.
To kurva nebyl žádný Boží záměr.
Mý auto nenechalo na silnici stopy po pneumatikách.
Vůbec jsem nebrzdil.
Brzdy jsem se ani nedotkl.
Doslova jsem spal za volantem. Fakt.
Tak mi nechtějte namluvit, že vaše tělo ovládala Boží vůle.
Nic o mně kurva nevíte. Naše příběhy nejsou stejné.
- Ty tvé výčitky… - Ano.
- Cítíš je každý den? - Ano.
- I když jsi to nechtěl udělat? - I tak.
Já viděl, jak Joea vlastníma rukama zabíjím, ale necítím vinu.
Ne. Žádné výčitky. Toho jsem byl ušetřen.
- Jaký z toho máš pocit? - Znechucení.
- Jaký z toho máš pocit? - Vztek.
- Ne. Zkus to znovu. - Děsný vztek.
Ne!
Slíbil jsem naprostou upřímnost a dodržel jsem to,
tak už mi přestaň lhát, Riley Flynne!
Mnohokrát jsem to odpustil, ale dnešek je pro nás kritický.
Ptám se naposled! Naprostou upřímnost! Co ke mně cítíš?
Závidím vám.
Bože, otče na nebesích,
dej nám klid, ať přijmeme to, co změnit nemůžeme,
a odvahu změnit to, co změnit můžeme.
Odvahu, Riley Flynne. Odvahu. Pojďme ji teď najít. Odvahu.
Ať změníme to, co změnit můžeme.
Bůh tě přivedl zpět z nějakého důvodu.
Ta nehoda, ta chvíle pekla na Zemi,
podle tebe nikomu nepřinesla nic dobrého. Omyl.
Díky ní jsi tady na ostrově
v jednom ze zásadních momentů světových dějin.
Vzmuž se. Bůh si tě vyvolil.
Odhoď ten pocit viny, který tě sužuje.
Bůh už tě změnil. Ty jen musíš mít odvahu.
Budeme odvážní, ano?
Odvahu.
Mrzí mě, žes včera zažil
tu hrůzu.
I pro mě to byl hrůzný zážitek.
Asi každý
je vyděšený, když potká anděla z bible.
Marie se bála Gabriela, když jí přinesl dobrou zvěst.
Andělé musí člověka vždy uklidnit: „Neboj se.“
Lidé z nich totiž mají pokaždé
hrůzu.
Nebo ne? Mojžíš se bál, když spatřil hořící keř.
Ježíš se bál svého vlastního osudu.
V Getsemanské zahradě padl na kolena a modlil se…
Aby byl ušetřen smrti.
A všichni lidé, co odvalili ten balvan,
byli vyděšení.
Úplně všichni. Zázraky. Skutečná Boží moc.
Nahánějí strach.
Ale i tak mě mrzí, že ses bál.
Nakrmil ses?
Když se mi anděl zakousl do krku
a má krev tekla po podlaze.
Připojil ses?
Slíbils naprostou upřímnost.
Ano.
Jak to tu jde? To si můžu jen domýšlet.
Vlastně nemusím. Všechno ne.
Viděla jsem to.
Povím ti, že velebný pán byl zděšen.
Z nějakého důvodu si z nás všech Bůh vybral tebe, Riley Flynne.
To tobě dal požehnání, a my Jeho vůli nezpochybňujeme.
To je teď to hlavní.
Zkouší tě, tak jako nás všechny. I on podstoupil zkoušku.
A jsme tu pro tebe.
Jsme tu pro tebe, tak jako má tělo
mnoho údů, ale všechny se spojí
v jedno. A tak je to s Kristem.
Chceme ti požehnat. A stát za tebou. Jak káže Boží vůle.
- Boží vůle? - Ano.
A nevysmívej se jí, Riley.
Nevysmívej se Boží vůli.
Jsou to jeho vlastní slova, viď, Sturgi?
„Kdo jí mé tělo a pije mou krev, má věčný život.“
- A? - „A já…“
„A já ho vzkřísím v poslední den.
Mé tělo je opravdu pokrm a má krev je opravdu nápoj.
Kdo jí mé tělo a pije mou krev,
zůstává ve mně a já v něm.“ Evangelium podle Jana.
To je hodně konkrétní, ne?
Vůbec si nebere servítky.
A tohle?
To je taky v evangeliu?
Kdepak.
To je z Janova zjevení.
„Čtvrtý anděl vylil svou nádobu na slunce
a byla mu dána moc spalovat lidi svou výhní.“
Kapitola 16, verš 8.
To je právě na Kristově návratu zajímavé.
Už od začátku nám říkali, že to nebude nic hezkého.
Páter Pruitt byl otřesen.
Dokonce i on.
Ale to je…
Je to všechno v bibli, Riley.
Při Kristově návratu se vylije sedm nádob Božího hněvu.
To je konec dnů.
Čtvrtou nádobu vylije na slunce a když už se ptáš,
pátá nádoba Božího hněvu uvrhne svět do temnoty,
což by pro tebe nebyl problém. Ani pro pátera. Nebo ano?
Skoro to vypadá, jako by tě na to připravoval.
Sedíš tam, požehnaný mezi muži, a ušklíbáš se, když mluvím o Boží vůli.
Jsem frustrovaná.
Já vím.
Uráží mě, že si toho daru neváží.
To není podstatné, Bev.
Já vím.
„Po večeři vzal kalich.
Znovu ti vzdal díky a požehnal,
dal svým učedníkům a řekl:
‚Vezměte a pijte z něho všichni:
toto je kalich mé krve, která se prolévá za vás
a za všechny na odpuštění hříchů. Toto je smlouva nová a věčná.
To konejte na mou památku.‘“
Amen.
- Ne. - Tobě to pořád nedochází?
„Kdo by jedl chléb a pil kalich Páně nehodně,
proviní se proti tělu a krvi Páně.
Kdo jí a pije a nerozpoznává, že jde o tělo Páně,
jí a pije sám sobě odsouzení.“
Neboj, Riley. Není vyhnutí.
Je to jedna z těch věcí, které se nedají změnit.
Přijmi to s klidem a grácií.
Amen.
Moudrost.
Moudrost, abychom uměli poznat, co můžeme změnit,
i to, co změnit nemůžeme nebo bychom neměli.
Jak se cítíš? Už je to lepší, co?
Moudrost. My dva jsme první vlaštovky, Riley.
Viděli jsme ho. Dostali jsme požehnání.
Ale mnoho dalších na tomhle ostrově
taky dostává požehnání,
jen o tom zatím nevědí.
To, co děláme, je dobré. Musíme pokračovat.
I s tím, do čeho se nám nechce.
Ten hlad a žízeň jsou dobré.
Proto necítíme vinu, když tomu nutkání podlehneme.
Proto se poté cítíme líp. A proto ten dar sdílíme.
A co už dokázal.
Co pro nás všechny udělala trocha andělské krve.
Pro tvé rodiče, pro Leezu, pro tebe i tolik dalších.
Podívej, kolik dobrého to přineslo.
I ten pocit, který právě prožíváš.
Mysli na něj a odpověz mi. Máš klidnou mysl?
Nesouží tě hlad?
Víš, jakému záměru sloužíš?
Vzdal ses své vůle pro vyšší moc? Jsi s tím srozuměn?
Buď pochválen.
„A pokoj Boží,
převyšující každé pomyšlení, bude střežit vaše srdce i mysl v Kristu.“
Bůh ti žehnej, chlapče.
Vždycky jsi byl požehnaný.
Byls tak chytrý. Vždycky jsi naslouchal.
Děkuji, žes naslouchal i dnes, v té nejdůležitější chvíli.
- Nerada ruším. - To nic.
Slunce zapadlo. Brzy začnou chodit lidé.
Výtečně. Takže…
My jsme hotovi.
Nic víc?
- Ano. Sezení je u konce. - A co teď?
- Můžeš jít. - Jen tak?
Ano.
Tam venku zažiješ zázraky,
uvidíš věci, které jsi předtím neviděl.
Barvy, světla. Uslyšíš věci a ucítíš je.
Svět hoří jasnějším světlem.
Celý vibruje Boží slávou. Uvidíš.
Velebný pane, dohodli jsme se, že zůstane tady uvnitř.
Není třeba, Beverly.
Každý není připraven na Boží zjevení, Riley.
Ježíš jim ukázal dost, ale raději ne příliš.
- Beverly, Sturge, Wade a Polly. - Starosta?
Ano. Ti jsou také požehnaní a vyvolení.
Myslí, že bys neměl chodit ven. Nesouhlasím.
Je to přece o svobodné vůli. O tu jde především.
Já ti věřím.
Lidé v duchu plánují, kudy se chtějí ubírat, ale jejich kroky řídí Bůh.
Doufám, že dnes přijdeš na mši. Přijď, prosím.
Přijď a buď s námi.
Buď s rodinou, kterou jsme my všichni.
Tvé vykoupení má hluboký rozměr, Riley.
Inspirovalo by nás všechny, spoustu farníků,
kteří bojují se stejným strachem, jaký jsi zažil ty.
Vážně by tu neměl zůstat?
- Teď už víš, synu. - Ještě noc nebo dvě.
Jsi apoštol dobrých zpráv. Mysli na to.
Ten hlad se znovu objeví, až si to Bůh bude přát.
A brzy poté se jeho vůli poddáš,
a uslyšíš v hlavě
hlas jeho anděla, nejdřív jako své vlastní myšlenky
a pak stále hlasitěji. Pošeptá ti Boží záměr.
Slyším jej každý den zřetelněji. Čím víc se Bohu oddávám,
tím víc slyším hlas jeho anděla. A ty ho také uslyšíš.
To je v pořádku.
Věz, že tě pohne k činům
a že některé věci nezměníš.
Ale ať už chceš podstoupit svaté přijímání
s někým, kdo podle tebe slouží Božímu záměru,
nabídni mu sám sebe,
ať se nasytí tvým tělem a tvou krví, a ty jeho.
Bude to svaté spojení. Pamatuj…
je to dar.
A Bůh ti poví, s kým se podělit.
O tohohle se bojím. Není na něj spoleh.
- Bůh si vybírá své nádoby, Beverly. - Co když to někomu řekne?
No a? Od toho apoštolové jsou.
Dveře zůstanou otevřené jako nebeská brána.
Jak jinak šířit slovo Boží?
HLAVNÍ TŘÍDA
Co je normálně strašné, je dobré, protože to má dobrý účel.
Vítejte v Božím vojsku.
Ano, dokážeme skvělé věci.
Mami, počkej.
Co se děje? Mami, zastav.
Nechci, abys tam ještě někdy šla.
Cože?
To není muž, kterého jsem znala. To už není můj kostel.
To je teda příběh.
Připusťme, že něco z toho je pravda.
Ano.
Takže jsi mi řekl ten příběh, ale…
zavezls mě sem…
zavezls nás sem, takže nemám kam utéct.
A proč?
Zavezls mě sem,
takže nemám kam utéct. Proč?
Abych ti pomohla?
Abys mě vyděsil?
Nevěřím, že bys mě chtěl vyděsit.
Tomu nevěřím.
A i kdybys chtěl…
Už na mě pouštěli větší hrůzu, takže…
Mám teď pro strach uděláno.
Nebojím se.
Tebe ne.
Na to tě mám moc ráda.
Jestli ti je špatně nebo potřebuješ pomoc, toho se nebojím.
Seženu ti pomoc.
Půjdu do toho s tebou, bez předsudků a strachu.
Jen mi řekni, co potřebuješ.
Proč jsme teď tady?
Pověz, co potřebuješ.
Tak docela…
jsi netrefila, proč jsem tě sem vzal. Nechtěl…
jsem tě vyděsit ani zahnat do kouta.
Vzal jsem tě sem, abych neměl kam utéct.
Nejsem tak silný jako ty.
A nikdy jsem nebyl.
A co chci?
Chci, abys odtud doveslovala k pevnině
a na ostrov se nikdy nevracela.
Ale věděl jsem, že to neuděláš.
Věděl jsem, že neuvěříš, pokud to neuvidíš.
Chci… abys utekla.
Ale vím, že se vrátíš na břeh
a budeš se je snažit zachránit.
Moc mě mrzí, že tohle musíš vidět.
Miluju tě, Erin Greenová.
Celý život jsem tě miloval.
I když po svém.
Já tě taky miluju.
Snažil jsem se.
Překlad titulků: Jakub Ženíšek