A NETFLIX SOROZATA
V: EVANGÉLIUM
Két éjjel is kimaradt. Beszélnünk kell vele.
Nem szeretem, hogy nem tudom…
Azt beszélik, hogy sok időt tölt Miss Greene-nel.
Jól teszi.
Felnőtt ember. Ha sikerül megnyugvást találni…
Jó neki.
Induljunk el! Úgy látszik, csak ketten leszünk.
Megoldjuk.
A TELOMEREK ÉS AZ ÖREGEDÉS
Szép jó reggelt!
Tyűha! Hát…
Tetszik? Egy ládából túrtam ki, ami az emeleten van.
A legtöbb darab évtizedek óta nem látott napvilágot,
ahogy én sem.
De még egész jól áll, nem?
Megyünk?
Tudom, hogy zűrös gyerek.
Mindig is az volt.
Az apja sosem bánt vele rendesen, és én…
Minden tőlem telhetőt megtettem.
Amit csak tudtam, de nem vagyok tökéletes.
Két állásom is van.
A túlparton dolgozom, és még így sem elég a húgainak.
Ezért csinálja, amit csinál.
Valahonnan pénzt kell szerezni, és ő ételt rak az asztalra.
De ez magát nem nagyon érdekli, seriff.
A törvény az törvény, nem számítanak a körülmények.
Én nem ítélem el, Joanie, csak azt mondom, ez képtelenség.
- Kanna néha felszívódik… - Bill!
Billnek hívják.
Az úgynevezett barátai hívják Kannának, mióta füvet árul, és…
De legalább nem Pipának.
Nézze, ha maga meg a többi drágalátos népség
magasról tesznek arra, hogy eltűnt egy fiú,
nem értem, mi a fenét ájtatoskodnak a templomban,
mintha istenfélő népek lennének, pedig közük nincs a kereszténységhez.
- Hölgyem, én nem vagyok az. - Érti, mire célzok.
Felvettem a kapcsolatot a kollégákkal,
akik beszéltek Kanna…
Bill munkáltatójával és ismerőseivel. Meg fogjuk találni.
És az itteniekkel is beszélt?
A túlparti népek az egy dolog, de az itteniek tudják.
A szigetlakók mindent tudnak.
Beszéltem Joe Collie-val.
Annyit tudok, hogy ő látta utoljára a szigeten.
- Józan volt? - Hogyan?
Amikor beszélt vele, józan volt?
Joe-nál ezt nem lehet tudni.
- Sose lehet tudni. - Beszéljen vele megint!
- Nem hiszem, hogy Joe… - Beszéljen vele!
Maga nem ismerte őt.
Ezek az emberek se ismerték,
ha igen, akkor is leszarják,
de nem szabadna, hogy így legyen.
Ha valami ilyesmi történik, akkor mind egyek kell, hogy legyünk.
N4GYPÉNTEK1 M1SE ESTE 8 HÚSVÉT1 M1SE - SZOMB4T ÉJFÉL
Hogy mi? Mindig csak este? Nincs délelőtti mise?
Egy darabig.
Paul atya lábadozik a délelőtt folyamán,
hogy hamarabb meggyógyuljon,
de estére már teljesen jól lesz. Igaz, Sturge?
Igen, uram.
Ma reggel beszéltem vele, és sokkal jobban érzi magát.
Igen, és Dolly is beszélt vele.
Nagypéntekkel kapcsolatban.
Igaz, édesem?
Dolly? Te…
Millie! Te vagy az?
Ha jól emlékszem.
Nincs délelőtti mise? Pedig úgy vártam, hogy eljöhessek.
Nincs, csak…
Tyűha! Azt a mindenit!
Te jó ég! Miss Gunning olyan… Anya?
Bocsáss meg, édesem!
Csak…
Annyira örülök!
- Üdvözlöm, Mrs. Flynn! - Kedvesem!
Szívem! Hallottuk…
Riley elmondta. Együttérzünk veled.
Itt van?
Nem, nincsen. Valójában azt hittem, veled van.
Joe!
- Megvan? - Igen.
Láttad Riley-t?
Minden rendben?
Ja, Riley felszívódott.
Nem Erin Greene-nel van?
Nem.
A fene egyen meg, Riley!
Mégiscsak leszarja az egészet. Azok után…
Istenem!
Mi a franc baja van?
Menjen a fenébe!
Mi a jó büdös fenét tehetnék? Még arra sem képes… A jó életbe!
Bocsáss meg, Warren!
Bocs! Tessék!
Igen. C, O, két L, I, E. Joseph.
1969. 4. 22.
Remek, nagyon köszönöm.
Köszönöm, Mike.
Elnézést!
Semmi gond, csak…
Miben segíthetek, Miss Greene?
- Biztos semmiség az egész. - Ahogy lenni szokott.
Nem tudom, lehet.
Nem is tudom, mit akarok. Ez nem is hivatalos bejelentés,
mert még nem telt el 24 vagy 48 óra.
Nem tudom, meddig kell várni. Biztosan ki fog nevetni.
De szeretném bejelenteni egy személy eltűnését.
Kiről van szó?
Riley Flynnről.
Úgy volt, hogy az este eljön hozzám, de nem jött.
Voltam a családnál is…
Délelőtt meg délután is, de nem látták.
Hogy önhöz… Maguk…
Nem. Vagyis nem igazán. Együtt voltunk párszor, de…
Nem szállt fel a kompra. Megkérdeztem. Nincs a túlparton.
És a telefonja egyfolytában kicseng.
Mondott valamit?
Valamit, amit furcsának talált, vagy…
Nem, semmit. Azt mondta, átjön hozzám.
- Értem, akkor talán… - Azt mondta, átjön.
Értem.
Mikor látta utoljára?
Tegnap reggel, amikor felébredtünk.
Rehabra ment a St. Patrick'sbe, Joe Collie-val…
Ott volt Joe? Biztos ebben?
Nem tudom, csak gondolom, mert ő is odajár mostanában.
Aztán hazament vacsorázni.
A szülei ezt mondták, és mondta, hogy hozzám jön, de sehol semmi.
És miről beszélgettek tegnap reggel?
Az aznapi tervekről, meg az álmáról.
És ezt megelőzően miről beszéltek?
Jól van, hiszek önnek.
Nem kíváncsiskodni akarok.
Remélem, hogy mondott valamit, amiből kiderül, hová ment.
Ez lehet valami apróság is. Amiről megfeledkezett.
Fontos az állapota,
mert ha eget-földet megmozgatok, és úgy lesz…
És mondjuk kiderül, hogy a túlparton vedel valahol,
amire esetleg tett egy utalást. Mindössze erre vagyok kíváncsi.
Rendben?
Miről beszélgettek?
A halálról.
Arról beszélgettünk,
mi van a halál után.
Látja, pont erről van szó.
Igen, ezért vagyok itt.
Jól van. Maga hozta fel a témát, vagy ő?
Egész nap ez a kérdés foglalkoztatott…
De valahogy mind a ketten ezen gondolkoztunk, mert…
Elment a gyerek.
Nagyon sajnálom.
Biztos, hogy ő vetette fel,
de kapva kaptam rajta.
- És mit mondott? - Hogy érti?
A halálról.
Félt tőle? Kíváncsi volt rá? Vagy…
Teljesen jól volt.
Mindig ezt mondják. Azokról, akik nincsenek jól, akik…
Azokról, akik öngyilkosok lesznek.
Hogy jól voltak.
Tényleg ezt mondják.
- Nem tudom, mitévő legyek. - Előkerül.
- Fiúk! - Atyám!
Jobban van, atyám?
Különleges este. Szemetek és fületek nyitva legyen!
Hallottam a hírt.
Igen. De azt mondják, hiszem, ha látom.
Mildred Gunning, teljes életnagyságban.
Beverly Keane.
Isten visszahozott téged. Annyira örülök, hogy ilyen kegyes volt.
És te is átélheted velünk mindezt.
Nagyon köszönjük. Örülök, hogy itt lehetek.
Ahogy mi is. Sarah Gunning.
Rendkívüli örömömre szolgál. Ki sem mondhatom, mennyire.
Köszönjük. Anya, menjünk be, és üljünk le szépen!
Hogyne.
„Fogták tehát Jézus testét,
és leplekbe takarták az illatszerekkel együtt,
ahogyan a zsidóknál szokás temetni.”
„Azon a helyen, ahol Jézust megfeszítették,
volt egy kert, és a kertben
egy új sír, amelybe még senkit sem helyeztek.”
„Mivel közel volt a sír, a zsidók ünnepi előkészülete miatt,”
„ott helyezték el Jézust.”
- Az Úr evangéliuma. - Dicsértessék a Jézus Krisztus!
Nagypéntek van.
Az egyik kedvenc napom. A passió, Krisztus szenvedésének története.
Már maga a „passió” szó is.
A passió, vagy szenvedély egy erős és fékezhetetlen érzés.
Fékezhetetlenség.
Talán így érezhetett Jézus, amikor feláldozta magát értünk,
hogy miénk legyen az öröklét.
Micsoda önfeláldozás, ami oly szépen megfogalmazódik János evangéliumában.
Az evangélium szó nagyon jó hírt jelent. Nagyon jó hír nagypénteken.
Pedig ez a szenvedés története.
Mégis mi a nagyszerű ebben?
Jézus szenvedése ebben a történetben nem egyszerűen szükséges.
Hanem nagyszerű.
Ez az öröklét ára.
A szenvedés, amelyet egyedül kell felvállalnia.
És a feltámadáskor is egyedül van. Majd később…
Lett néhány barátja. Majd egyre több.
Egy egész gyülekezet.
És egyre több és több emberhez jut el a csodás hír.
Elmesélik a nagyszerű történetet. És aztán Istennek egész serege lesz.
Hogy is volt az a sorozó hirdetés?
„Légy az, ami lehetnél!”
Nem szeretném megsérteni a fegyveres erőket,
akikre nagy szükség van, és minden tiszteletem az övék,
de nem ott van az igazság.
A hadseregben Istenért és a hazáért harcolnak.
És most valóban megsértem őket, de ez az igazság.
Isten nem akarja, hogy a hazáért harcoljunk.
Micsoda önteltség!
Istennek nincs országa.
Egy Istene van az egész világnak.
A meghúzott határok és a megkötött egyezmények,
az éles határvonalak nem jelentenek semmit a számára.
Tehát nem az országért harcolunk, hanem Isten királyságáért.
Ebben a jézusi királyságban nincsenek zászlók és határvonalak.
Isten serege. De tévedés ne essék! Ez egy háború. Ezért kell a sereg.
A gyülekezet Isten serege, honnan tudjuk, hogy áll a küzdelem?
Hisz nem látjuk, nem rádiózhatunk a parancsnokságra.
Csak egy fegyverünk van, amit Isten adott. És az itt van.
A saját érzéseink. A mindenkiben meglévő belső iránytű,
amely a Szentlélek felé vezérel.
A saját lelkiismeretünk. Ez Isten seregének alapfelszerelése.
Sok-sok ilyen létezik, de mindenkinek van egy sajátja.
Úgy hangzik, mintha valami háborús filmből lenne.
Valójában ez a tengerészgyalogos eskü.
És ez az eskü vagy hitvallás
nem egyszerűen egy eskü, ez valóban hitvallás.
Tehát ez egy háború, amely áldozatokat követel.
És mi vagyunk a sereg.
Ez a nagypéntek lényege.
Isten szörnyű dolgokat kér tőlünk. Borzalmas dolgokat.
Nézzétek, mit kért a saját Fiától.
Nézzétek, mit kellett elszenvednie Jézusnak!
Ezt neveztük „Újszövetségnek”,
mert Isten akarata maga a tökély, de változik is.
Isten az erkölcsösséget hirdeti,
és ahogy Isten akarata változik, úgy változik az erkölcsiség.
Az Újszövetséggel jött a változás. Jézus megjelenésével
Isten seregének el kell szakadni az Ószövetségtől,
és reá kell hallgatni.
A saját iránytűdre.
Nagypéntek nagyszerű.
Az evangélium tele van szörnyűségekkel, és ez csak azért nagyszerű,
mert a következménye olyan.
A feltámadás.
A mai nap azért nagyszerű, mert eljő húsvét vasárnapja.
Amikor Jézus feltámadt, és a halál halállal lakolt.
Ami egyébként szörnyű, az nagyszerűvé vált a következmény miatt.
Üdv Isten seregében!
Nagyszerű dolgokat viszünk véghez.
Anya! Anya, várj!
Mi a baj? Állj meg!
Soha többé ne menj vissza oda!
Tessék?
Ez nem az én templomom. Ez nem az az ember, akit ismertem.
Hol a fenében voltál? Egész nap hívtalak.
- Ne haragudj! - Ne csináld ezt! Hol voltál?
Hol voltál?
Emlékszel, pár nappal a szökésed előtt
bemásztál hozzám, felébresztettél, és halálra rémítettél?
Csónakba akartál ülni?
És nem lehetett lebeszélni róla, szóval kieveztünk,
messzire, elszívtunk egy csomag cigit, és néztük a napfelkeltét?
Megtennéd velem most?
Kimegyünk?
Elég bizakodó természet vagyok.
Ami vicces, a házasságom miatt.
Nagyon fontos volt nekem,
hogy maradjon hely a szívemben.
Te sose nyomultál, egyszerűen nem.
Egyszer sem. Soha.
Hagytad, hogy én jöjjek hozzád.
Most viszonozni akarom.
De figyelj!
Most meg kell kérdeznem.
Mi ez az egész, Riley?
Először is, minden innen származik.
A csillagokból.
Az ősember vadászott és gyűjtögetett egész nap,
de éjjel
csak ültek a tűz körül, hogy ne fázzanak, és ne támadjanak rájuk a vadak.
És körülnéztek, és máshol is égett a tűz,
apró fénypontok a hegyoldalban,
és tudták, hogy más emberek is vannak odakinn a sötétben.
És akkor felnéztek az égre. Ott volt a sok fényes pont.
Nem értették.
Fogalmuk sem volt az űrről, meg a csillagokról, fényről.
Azt gondolták, hogy ott is ég a sok tűz.
„Kik lehetnek azok?”
„Ki gyújt tüzet a messzeségben?”
És elkezdtek történeteket mesélni.
„Azok az emberek?”
„Fantasztikusak lehetnek.”
„Olyan emberek tüzei, akik
sokkal erősebbek, mint amit el tudunk képzelni, szóval…”
Mindegyik.
Minden istenség.
Minden istennő, és minden vallás, minden szent háború. Mind.
Mind ezzel kezdődött.
Úgy szeretnénk tudni, ki a fene gyújtotta a tüzeket.
Elmesélek valamit, de nem fogod elhinni.
Csak hallgass végig! Megígéred?
Meg.
Jól van.
Hé, minden rendben van.
Ne beszéljen, csak pihenjen, koncentráljon a légzésre, jó?
Remek. De tényleg. Minden rendben van.
Volt egy nővérem. Meséltem már róla? Alice-nek hívták.
Idősebb volt nálam, de alacsonyabb volt.
Nyolcéves voltam, amikor meghalt. Gyermekbénulásban.
Szörnyű volt nézni a kínlódását.
Rettenetesen féltem, Riley.
Halálra voltam rémülve,
így találtam rá Istenre.
Próbáltam megérteni, hogy a halál,
az ő halála, mennyiben volt Isten akarata.
Nagyon foglalkoztatott a kérdés, és pap lett belőlem, de…
Hé! Minden rendben.
Látja, Istennek vannak tervei,
de a halál már nincs közöttük.
Nem jön el mindenkiért.
Soha többet nem kell félnünk tőle.
Hogy van?
Sokkal jobban néz ki.
Tessék, foglaljon helyet!
Nem, azt nem tenném.
Én…
Nem tudom megmagyarázni, de mindenesetre megpróbálom.
De az fontos, hogy most ne menjen ki!
Bocsánat, azt hittem, figyelmeztetni tudom.
Még egyszer nem követem el ezt a hibát.
Ne aggódjon, hat óra alatt teljesen begyógyult a nyaki sérülése.
Nem lesz gond az égési sebekkel. Foglaljon helyet!
Ígérem, mindent elmagyarázok, amit csak tudok,
és sokkal jobban fogja érezni magát.
Csak üljön le egy kicsit! Hadd gyógyuljon be a sebe!
Ez most már a rehab?
Ez a legfontosabb rehab.
Ígérem, minden rendben lesz. Nagyon nagy utat tett meg.
Csak üljön itt!
Meglássa, jobb lesz!
- Kezdjük a Megbékélés imájával! - Szórakozik?
Nem. Egyáltalán nem.
Ma tökéletesen őszinte leszek magához,
és ez az ima mindennél jobban érvényes rám és önre nézve is.
Uram, adj türelmet, hogy elfogadjam, amin nem tudok változtatni,
bátorságot a változtatáshoz,
és bölcsességet, hogy lássam a különbséget! Ámen.
Kezdjük az elején! Amiken nem változtatunk.
Amikor fiatalabb voltam,
egy kis közösség templomának lelkipásztora voltam.
És volt ott egy ministránsfiú,
akkoriban került oda. Kilenc-tíz éves, okos fiú volt.
Húsvétkor történt,
akkor már pár hete a feltámadásról beszéltem. Na szóval.
Egy nap a ministránsfiú hozott egy cipősdobozt.
Egy csapdába szorult kis egér volt a dobozban.
Már alig élt, a csapda levágta a farka végét és a lábát.
Nagyon szenvedett. A fiú a kezembe adta a dobozt,
és azt kérdezte tőlem,
hogy Isten feltámasztja-e őt, ahogy Jézust.
Ha arra képes volt, akkor ez is menni fog.
Elvettem a dobozt, és imádkoztunk érte,
és hazaküldtem a fiút, mondtam, hogy három nap múlva jöjjön el.
Eltelt három nap, a fiú visszajött…
És az egér jobban lett.
Fel-alá rohangászott a dobozban, virgonc volt.
És mise előtt együtt engedtük el az egeret a templom mögött.
Elcsodálkozott.
A hite megerősödött. Hívő lett.
Az a pillanat, meddig is tartott?
Egy évtizeden át?
A kisegér elegendő volt, hogy hívő legyen?
Nem Isten műve volt.
Nem?
Igaz, megszabadítottam a kínjaitól,
és való igaz, három napba telt,
amíg találtam egy ép egeret,
de cserébe a fiú azt hihette, hogy mindez Isten műve volt?
Ha tehát rajtunk keresztül cselekszik, akkor nincs is?
Hol hallotta ezt?
Ki maga?
Tudja, ki vagyok.
Ne már!
Nézzen magába!
Hallgasson a szívére, tudja, ki vagyok.
Tényleg látnia kell a sebeimet?
- Érintse meg… - Ez nem lehetséges.
Ne már, ezen már túl vagyunk.
„Így szólt Tamáshoz: 'Nyújtsd ide az ujjadat,
és nézd a kezeimet, nyújtsd ide a kezedet.'”
- Ezen már túl vagyunk. Túljutottunk. - Jól van.
De mégis hogyan?
Úgy, ahogy magával történt.
Visszafogadták, önmaga legszebb valójában.
A legeslegszebb valója, pont amilyennek Isten akarta látni.
Nekem egy kicsit messzebbre kellett visszanyúlni.
Sokkal messzebbre.
Miért jött vissza?
Tegnap este.
Egész nap ezen elmélkedtem.
Nagyon régóta ismerem magát,
még soha egyszer sem jött el csak úgy egy este,
és tegnap, épp a megfelelő pillanatban eljött.
Valami késztetést érzett?
Joe Collie nővére miatt.
Hazudtam ezzel kapcsolatban. Bocsásson meg!
Bocsánatért esedezem a hazugságért.
Hát ezért jött vissza.
Tökéletesen őszinte leszek. Ezt ígértem önnek.
Szóval, Joe szenvedett, és valójában feleslegesen.
Volt az a baleset, amiért a közösség kivetette őt, menthetetlen volt…
Ezt ki mondja?
Közhely, hogy Isten útjai kifürkészhetetlenek, de igaz.
Én vagyok a bizonyság, rajtam keresztül fejezte ki akaratát.
És Joe Collie-t magához szólította.
- Megölte. - Ez nem ilyen egyszerű.
De! Maga megölte, bassza meg! Maga és az a valami.
Nem tudunk változtatni rajta. Megtörtént és kész,
ahogy a maga esetében is.
Két dolog van, amin nem változtathatunk,
el kell fogadni, meg kell békélni velük.
- Mi történt velem? - Riley…
- Mi a fasz volt az? - Nyugalom!
- Mi a lófasz volt az a valami? - Egy angyal.
- Ez jó. Magánál van. - Egy kicsit zaklatott.
Maga se volt valami rózsásan, Monsignore.
Először nem.
Csak akartam tudni, terv szerint megy-e minden,
hogy Sturge feltakarítson-e…
Nem, még nem. Még nem mondtam el mindent. De…
Örülök, hogy itt van, Beverly. Pont jókor. Hála Istennek!
Jöjjön ide! Álljon ide! Ide…
Ide!
- Biztos benne? - Igen.
Egészen közel.
- Biztos, hogy jó ötlet? - Igen, majd én megfékezem.
- Megfékezni? - Na, jól van.
- Miért kéne megfékezni? - Jól van.
Nézze… Kérem, engedjen el! Hadd menjek el!
Hadd menjek haza, bassza meg!
Pont itt.
Érzi?
Pont itt. Egy kicsit közelebb!
Jó.
Igen. Még egy kicsit. Nyugalom!
- Mi a… - Jól van, fogom őt.
Jól van.
Érzi?
Igen.
Minden rendben, Isten, a mi Mennyei Atyánk türelmet ad,
hogy elfogadjuk, amin nem tudunk változtatni.
- Köszönöm, Beverly. - Szívesen.
Riley, örülök, hogy jól van.
Rendben.
Sturge és én a parókián leszünk.
Jó, elhúzom a függönyt, ha jöhetnek.
Hé!
Erőteljes ez a valami.
Sajnálom a fájdalmat.
De tényleg.
El fog múlni.
Elmúlik majd.
Mit érzett, amikor közel hajolt magához?
Tudom a választ, nem kell a hazugság.
Rettenetes éhséget.
És látomásai voltak.
Azt érezte, egyre közelebb kerül hozzá, és minden vörös lett.
Valami megváltozott magában.
Mintha elaludt volna.
Mintha tudatánál lett volna, amikor rávetette magát.
Nem tudom, mi történt.
Én igen. Nagyon is magánál volt, de a mozdulat önkéntelen volt.
Mintha a teste valaki más akaratának engedelmeskedett volna.
Ez megint elő fog fordulni. Erről van szó. Erre kell figyelni.
Hallgatni a Szentlélekre, a lelkiismeretünkre.
Mert én is voltam így.
Engem is visszahoztak.
Visszafiatalítottak, és újra tiszta ember lettem.
És ahogy Jézussal is történt, én is meghaltam előtte.
Ott feküdtem holtan a padlón.
És akkor feltámasztottak, meg voltam rémülve,
és éreztem ezt a belső késztetést,
ugyanazt, amit maga.
Az én akaratom az Ő akarata lett, átjárta a testemet,
és Joe-t magához szólította, és engem megtartott, erőt adott.
- Gyilkos! - Igen, de van itt valami.
Nem volt bűntudatom. Egyáltalán nem.
Tudtam, hogy bűntudatod kéne éreznem, és elfogadtam, hogy nem érzek,
kegyelmet éreztem bűntudat helyett, és küzdöttem a gondolattal.
Imádkoztam. Aztán Bev Keane megmutatta ezt.
Zsidókhoz írt levél, 9:14.
„Krisztus vére azonban sokkal-sokkal többre képes,
aki örökké való Szellem által önmagát áldozta fel Istennek.
Megtisztítja a lelkiismeretünket a halott dolgoktól,
hogy azután az élő Istent szolgálhassuk.”
„Megtisztít bennünket, hogy az élő Istent szolgálhassuk.”
Elolvastam ezt a fejezetet, és megszállt a Szentlélek kegyelme.
Elvette a bűntudatot.
Megtisztította a lelkiismeretemet, mert végrehajtottam az akaratát.
Engem választott ki. Gyilkoltam, meglehet. Ahogy Mózes is.
József, és Pál, a névrokonom is.
Nem az egyedüli katona Isten seregében.
És ebben a helyiségben sem én vagyok az egyedüli. Ön is megölt valakit.
Nem is emlékszem rá.
Részeg volt, és nem emlékszik.
Részeg voltam. Partiztam és sokat ittam.
- Ne már! Ne csinálja ezt! - De ez történt.
Van egy fontos vetülete.
Van itt valami, amit szándékosan figyelmen kívül hagy.
Kurvára mindennapos sztori.
Még csak féknyomok se voltak.
Nem fékeztem.
Rá se léptem a fékre.
Szabályosan elaludtam a volánnál. Ez történt.
Ne beszéljen nekem Istenről, meg hogy rajtam keresztül cselekedett!
Szart se tud rólam! Egészen más dologról van szó!
- A bűntudat. A megbánás… - Igen.
- Mindig jelen van? - Igen.
- Bár nem volt szándékos. - Igaz.
Megöltem Joe-t. Saját kezemmel végeztem vele, és nem éreztem bűntudatot.
Semmit. Se megbánást. Megkíméltek ezektől.
- Ez milyen érzés? - Undorító.
- Milyen érzés? - Dühítő.
- Mégis milyen? - Kurva dühítő.
Nem!
Teljes őszinteséget ígértem, és betartottam a szavam,
de elegem van a hazudozásból, Riley Flynn!
Sokszor megbocsátottam. de a mai nap döntő jelentőségű,
és én mindent elmondtam. Teljesen őszintén! Mit érez most?
Féltékenységet.
Mennyei Atyánk,
adj türelmet, hogy elfogadjam, amin nem tudok változtatni,
és adj bátorságot a változtatáshoz.
Bátorság, Riley Flynn. Bátorság. Most van szükség a bátorságra.
A változtatáshoz.
Isten visszahozta ide. Okkal tette.
A baleset, a legszörnyűbb pillanat,
amiből ön szerint semmi jó nem származott. De igen.
Mert pont ezért jött vissza ide,
méghozzá a legfontosabb történelmi pillanatban.
Legyen bátor! Ön a kiválasztott.
És engedje el azt a bűntudatot!
Isten megváltoztatta. Most már szedje össze a bátorságát!
Szedje össze! Rendben?
Némi bátorságot.
Amúgy, elnézést kérek, hogy magára ijesztettek
tegnap este.
Én is meg voltam rémülve, amikor megtörtént.
Ahogy mindenki így lenne vele,
ha meglátogatná őket az Úr angyala. Halálra rémülnének.
Szűz Mária is megrémült Gábrieltől, amikor a jó hírt hozta.
Az angyalok mondják: „Ne féljetek, nem kell félnetek,”
mert újra és újra előfordul,
hogy az emberek megrémülnek.
Igaz? Ahogy Mózes megijedt az égő csipkebokor láttán.
Jézus megrémült a saját sorsától.
Földre borult a Getsemáne-kertben, és imádkozott.
Hogy könyörüljenek rajta.
És a sírjánál a sok ember, akik elmozdították a követ,
ők is megrémültek.
Mindenki. És a csodák. Az Úr valódi ereje.
Az is ijesztő.
De azért sajnálom, hogy megrémült.
Megkóstolta?
Amikor az angyal felszakította a nyakamat,
és a vérem patakokban folyt a padlón.
Ivott belőle?
Tökéletes őszinteség.
Igen.
Hogy mennek a dolgok? Őszintén, én csak elképzelni tudom.
Bár ez nem teljesen igaz. Nem kell elképzelni, vagy nem mindent.
Mert láttam.
És valóban, Monsignore félt.
Mindannyiunkat megkísértett, de Riley Flynn, Isten önt választotta.
És maga, fogadja el az áldást, és mi nem kérdőjelezzük meg Őt.
Ez most a legfontosabb.
Próbára teszi önt, ahogy őt és mindannyiunkat.
És mi itt vagyunk önnek.
Igen, itt vagyunk, mert egy testből valók vagyunk,
hisz sok tagja van, egyenként egymásnak tagjai,
sokan egy test vagyunk Krisztusban.
Itt vagyunk, hogy megáldjuk. Hogy megtartsuk. Ahogy isten akaratát.
- Isten akaratát? - Igen.
Igen. Ne gúnyolódjon, Riley!
Ne űzzön csúfot Isten akaratából!
A saját szavaiból tudjuk, igaz?
„Aki eszi az én testemet és issza az én véremet, örök élete van annak.”
- És? - És én…
„És én feltámasztom azt az utolsó napon.
Mert az én testem bizony étel és az én vérem bizony ital.”
Aki eszi az én testemet, és issza a véremet,
az én bennem lakozik, és én is abban.” János 6:51.
Elég pontos, nem?
Egyértelmű az üzenet, ugye?
És ez?
Ez is ebben van?
Nem, kedvesem.
A Jelenések könyvében.
„A negyedik a Napra öntötte csészéjét,
Hatalmat kapott, hogy az embereket tűzzel gyötörje.”
16:8.
Arról szól, hogy Jézus eljön értünk.
Az áll benne, hogy nem lesz kellemes.
Monsignore Pruittot is megviselte.
Még őt is.
De…
De mindez benne van, Riley.
Öntsétek ki Isten haragjának hét csészéjét a földre!
Végítélet napja.
A negyedik a Napra öntötte csészéjét, az ötödik,
a vadállat trónjára öntötte, mire sötétség lett országában,
ami nem lesz gond az ön számára. A Monsignore számára sem. Igaz?
Mintha felkészített volna minderre.
Itt ül kiválasztottként, és fintorog, ha mondom: „Isten akarata.”
Csalódott vagyok.
Hát igen.
Nem is fogja fel, mivel ajándékozta meg őt Isten, én ezt sértőnek találom.
De ez lényegtelen, Bev.
Tudom.
Értem, rendben.
„És miután evének, vevén a poharat”
„és újonnan hálákat adván,”
„adá tanítványainak ezt mondván,”
'Igyatok hát ebből most mindnyájan,'
'Ez az én vérem a pohárban, az új, örökkön való szövetség vére,
a mely sokakért kiontatik, hogy a bűnök megbocsáttassanak.'
'Ezt cselekedjétek az én emlékezetemre.'”
Ámen.
- Ne! - Ne legyen ilyen ostoba!
„Ezért aki méltatlanul issza az Úr kelyhét,
az Úr teste és vére ellen vét.
aki csak eszik és iszik anélkül, hogy megkülönböztetné az Úr testét,
saját ítéletét eszi és issza.”
Minden rendben, Riley. Elkerülhetetlen.
Ez az, amin nem tudunk változtatni.
Fogadja el türelemmel és kegyelettel!
Ámen.
És bölcsességgel.
És adj bölcsességet, hogy meg tudjam különböztetni,
a megváltozhatatlant attól, amin nem szabad változtatni.
Hogy van? Máris jobban, nem?
Bölcsesség. Maga meg én, Riley, mi vagyunk az elsők.
Tudjuk, láttuk. Áldottak vagyunk.
De a sziget sok más lakója
is élvezi az áldást,
de még nem is tudják. Nincsenek is tudatában.
Amit teszünk, az jó. Amit tennünk kell. Az jó.
Azok is jók, amikről nem is gondoltuk.
Az éhség, a szomjúság. Ez mind jó.
Ezért nem érzünk bűntudatot, ha alávetjük magunkat.
Ezért érezzük jobban magunkat. Pont ezért kaptuk ezt az ajándékot.
Nézze, mit tettünk!
Hogy mi mindenre volt képes az a cseppnyi angyalvér.
A szülein is segített. Leezán, magán, az egész közösségen,
nézze, mennyi jó történt! Mennyi jó!
Gondoljon az érzésre, ami most átjárja.
Gondoljon rá, és válaszoljon! Megbékélt?
Úgy érzi, jóllakott?
Világos a cél?
Most, hogy egy felsőbb hatalom irányítja? Megbékélt?
Hála az égnek!
„És Isten békessége,
mely minden értelmet meghalad, megőrzi szíveteket és gondolataitokat.”
Áldásom rád, fiam!
Mindig is áldott voltál.
Okos, és figyelmes.
Köszönöm, hogy ma meghallgattál, amikor ennyire fontos volt.
- Elnézést a zavarásért. - Semmi gond.
Lement a nap. Az emberek lassan gyülekeznek.
Remek! Nos…
Azt hiszem, ennyi volt.
Ennyi?
- Vége a foglalkozásnak. - És most?
- Elmehetsz. - Csak így?
Pontosan.
Csodás dolgokat fogsz tapasztalni,
fantasztikus dolgokat látsz majd.
Színeket, fényeket. Hangokat hallasz, és a szagok.
A világ, fényesebben fog ragyogni.
Isten dicsőségének zsongása vesz körül.
Monsignore, azt beszéltük meg, hogy még itt marad…
Jól van, Beverly!
Nem áll mindenki készen Istenre, Riley.
Jézus megmutatta magát nekik, de nem sokaknak.
- Beverlynek, Sturge-nek, Wade-éknek. - A polgármester?
Úgy van. Nekik is megjelent az Úr, ők is kiválasztottak lettek.
Ők úgy vélik, még itt kéne maradnod, szerintem nem.
Hiszek a szabad akaratban. Ez a lényeg. Ez a dolog lényege.
Hiszek benned!
A szíve mélyén az ember tervez, de valójában Isten végez.
Remélem, ma eljössz a misére. Kérlek, gyere le!
Jer közénk!
Légy a családoddal, mi vagyunk a családod.
A megváltásod, Riley, mélyreható.
Olyan sokan áhítoznak erre a templomban,
azok, akiket hasonló félelmek gyötörnek, mint téged.
Biztos benne, hogy nem kéne még maradnia?
- Most már tudod, fiam. - Csak egy-két éjszakára.
Te vagy a jó hír hozója, gondolj csak bele!
Ha Isten úgy akarja, az az éhség megint rád tör,
és röviddel utána, teljesen megadod magad
az Ő akaratának, hallani fogod a hangot a fejedben,
az Úr angyalának hangját, mintha a sajátod lenne,
és egyre hangosabb lesz. A füledbe súgja Isten akaratát.
Én minden nap hallom őt. Minél jobban átadom magam Istennek,
annál jobban hallom az Úr angyalának hangját. Te is fogod.
Jól van ez így.
Cselekvésre fog késztetni,
és lesz olyan, amin nem tudsz változtatni.
Bárkivel is vállalsz majd közösséget,
bárkit választasz magad mellé,
akinek felajánlod a véredet,
és ehetnek a testedből, és isztok egymás véréből,
te a szentek közösségének tagja vagy, és ne feledd…
ez egy ajándék.
Isten majd elárulja, kivel oszd meg.
Aggódom miatta. Nem megbízható.
- Nos, Beverly, Isten dönt e felől. - És ha kifecsegi?
Na és? Ez az apostolok dolga.
Az ajtó nyitva áll, ahogy a kapuk is.
Nem így terjed az evangélium?
FŐ UTCA
Ami egyébként szörnyű, az nagyszerűvé vált a következmény miatt.
Üdv Isten seregében!
Nagyszerű dolgokat viszünk véghez!
Anya! Anya, várj!
Mi a baj? Állj meg!
Soha többé ne menj vissza oda!
Tessék?
Ez nem az én templomom. Ez nem az az ember, akit ismertem.
Nem semmi történet.
Tegyük fel, hogy igaz.
Rendben.
Tehát elmondtad ezt nekem, te…
idehoztál engem, te…
azért hoztál ide, hogy ne menekülhessek el.
Mert?
Vagyis idehoztál engem,
ahonnan nincs hová menekülnöm, de miért?
Hogy elmondd, segítség kell?
Hogy megrémíts?
Nem hinném, hogy meg akartál ijeszteni engem.
Ezt nem hiszem.
És ha úgyis lenne, nos…
ennél sokkal rémisztőbb dolgok történtek velem, és nem…
nem hagyom, hogy megint úgy legyen.
Nem félek.
Tőled nem.
Kedvesem, drágám!
Ha beteg vagy, és segítségre van szükséged, nem félek ettől.
Én elhozom a segítséget.
Félelem és ítélkezés nélkül megteszem.
Csak mondd el, mire van szükséged!
Mondd el, miért vagyunk itt!
Mondd el, mit akarsz!
Nem egészen…
volt igazad azzal kapcsolatban, hogy miért jöttünk ide. Én…
nem akartalak sem megijeszteni, sem elszigetelni.
Azért jöttünk ide, hogy én ne menekülhessek.
Gyengébb vagyok nálad.
Mindig is így volt.
Mit akarok?
Azt, hogy evezz át a túlpartra,
hagyd itt ezt a helyet, örökre!
De tudtam, hogy nem teszed meg.
Nem hiszed el, csak ha a saját szemeddel látod.
Azt akarom, hogy menekülj el innen!
De tudom, hogy majd visszajössz,
és mindent elkövetsz a megmentésükért.
Sajnálom, hogy ezt látnod kell.
Szeretlek, Erin Greene!
Egész életemben szerettelek.
Így vagy úgy.
Én is szeretlek.
Mindent megpróbáltam.
Mindent.
A feliratot fordította: Hegyi Júlia