EN NETFLIX-SERIE
BOK V: EVANGELIUM
To netter på rad. Vi bør snakke med ham.
Jeg liker bare ikke å ikke vite hva han…
Det ryktes at han har vært mye sammen med frøken Greene.
Bra for ham.
Han er voksen. Hvis han kan finne litt trøst i sin…
Bra for ham.
Sen start denne morgenen. Det blir visst bare oss.
Vi takler det.
TELOMERER OG ALDRING
God morgen.
Jøss, du ser…
Liker du den? Tok den fra den lille kista i skapet oppe.
De fleste av dem har ikke sett dagens lys på flere tiår,
men det har jo ikke jeg heller.
Men jeg synes den passer ganske bra. Er du ikke enig?
Skal vi?
Jeg vet han er en plaget gutt.
Har alltid vært det.
Faren hans var aldri rettferdig mot ham og meg…
Jeg gjorde mitt beste.
Gjorde det jeg kunne, men jeg er ikke perfekt.
Jeg har to jobber.
Fastlandsjobber, og selv det er ikke nok til søstrene hans.
Og derfor gjør han det han gjør.
Penger må komme fra et sted, og han får maten på bordet.
Ikke at det har mye å si for deg. Eller hva?
Loven er loven, uavhengig av omstendighetene.
Jeg dømmer ikke, Joanie, jeg sa bare at slikt kan skje.
-At Bowl drar bort noen… -Bill!
Han heter Bill.
Hans såkalte venner kalte ham Bowl da han begynte å selge gress, og…
I det minste kalte de ham ikke Bong.
Hvis du og disse folkene her på øya
driter i en savnet gutt,
forstår jeg ikke at dere stimer sammen foran kirka
og lager et vesen av fromheten deres, for dere er helt klart ikke kristne.
-Jeg er ikke kristen. -Du skjønner hva jeg mener.
Jeg har kontaktet politiet på fastlandet,
som har snakket med Bowl…
…Bills arbeidsgivere og bekjente. Vi skal finne ham.
Har du snakket med folk her på øya?
For fastlandsfolk er én ting, men øyboere vet.
Øyboere vet alltid.
Jeg snakket med Joe Collie.
Jeg tror han var den siste som så ham her.
-Var han edru? -Unnskyld?
Da du snakket med ham, var han edru?
Man vet aldri helt med Joe.
-Gjør aldri det, men… -Snakk med ham igjen.
-Jeg tror ikke Joe… -Snakk med ham igjen!
Du kjente ham ikke!
Folk her kjenner ham ikke,
og ville ikke brydd seg uansett,
men det skal ikke ha noe å si.
Når noe slikt skjer, skal vi være like.
LANGFRED4GSMESSE 20,00 PÅSKEV4KE LØR M1DN4TT
Er det hver kveld? Ingen morgenmesser?
Inntil videre.
Pater Paul trenger nok bare en morgen eller to
på å komme seg fra forkjølelsen,
men han bør være klar i kveld. Ikke sant, Sturge?
Ja.
Jeg snakket med ham selv i morges, og han er mye bedre.
Det stemmer, og Dolly snakket også med ham.
Han har noe å si om langfredag.
Ikke sant, vennen?
Dolly? Du…
Millie. Er det deg?
Sist jeg sjekket.
Er det ikke morgenmesse i dag? Jeg så fram til det.
Nei, det er…
Jøss! Se på deg.
Herregud. Frøken Gunning ser så mye… Mamma?
Jeg beklager, vennen.
Det er bare…
For en tid å være i live.
-Hei, fru Flynn. -Kjære deg.
Hei, vennen. Jeg hørte om…
Riley fortalte det. Du er ikke alene.
Er han her?
Nei. Jeg trodde han var hos dere.
Joe?
-Har du den? -Jepp.
Har du sett Riley?
Er alt i orden?
Ja, men Riley er visst savnet.
Ikke hos Erin Greene?
Tydeligvis ikke.
Pokker heller, Riley.
Skal han bare pisse alt vekk. Selv etter alt…
Herregud.
Hva faen feiler det ham?
Bare la ham.
Hva faen kan vi gjøre? Hvis han ikke engang kan… Pokker heller!
Jeg beklager, Warren.
Beklager. Her.
Ja, C-O-dobbel-L-I-E. Joseph.
Fire, tjueto, sekstini.
Flott. Ja, gjerne.
Greit. Takk, Mike.
Beklager å bry deg.
Nei. Jeg bare sporet…
Hva kan jeg gjøre for deg?
-Det er nok ingenting. -Slik er det som regel.
Det kan være det. Jeg vet ikke.
Jeg vet ikke hva dette kan være. Og det er ikke en offisiell rapport,
for han har ikke vært borte i 24 eller 48 timer.
Vet ikke hvor lenge jeg må vente. Og du vil le av meg.
Men jeg må rapportere en savnet person.
Hvem?
Riley Flynn.
Han skulle kommet hjem til meg i går, men kom ikke.
Jeg sjekket hos familien hans, og…
I morges og i dag. De har ikke sett ham.
Hos deg… Er dere…
Nei. Ikke egentlig. Vi har tilbrakt tid sammen, men…
Han var ikke på ferga. Jeg sjekket. Så han er ikke på fastlandet.
Og telefonen hans bare ringer.
Sa han noe?
Noe du kunne synes er litt rart nå, eller…
Nei, ingenting. Han sa han skulle komme tilbake til meg.
-Ja, men kanskje… -Han sa han skulle komme til meg.
Greit.
Når så du ham sist?
I går morges da vi våknet.
Han dro på AA i St. Patricks med Joe Collie…
Var Joe der? Er du sikker?
Jeg vet ikke. Jeg bare antar det fordi han går på de møtene.
Og så dro han… hjem for å spise middag.
Foreldrene hans sa det. Så sa han at han skulle til meg, og så ingenting.
Greit, og hva snakket dere om i går morges?
Planer for dagen, en drøm han hadde hatt.
Hva snakket dere om kvelden før?
Hør her. Jeg tror deg.
Jeg prøver ikke å snoke.
Jeg håper han sa noe som kan indikere hvor han dro.
Ok? Det kan være en bagatell. Noe du glemte.
Sinnstilstanden hans er viktig,
for når jeg går og rister i trær, og det vil jeg…
Hvis han er på et hotell på fastlandet og drikker,
kan han ha hintet om det. Det er alt. Ok? Det er alt jeg er ute etter.
Ok?
Hva snakket dere om?
Døden.
Vi snakket om hva som skjer
når man dør.
Ja, der ser du.
Det er derfor jeg er her.
Var det du som tok det opp eller han?
Har spurt meg selv det hele dagen, men…
Jeg tror vi begge tenkte på det, for jeg hadde mistet…
Jeg spontanaborterte.
Leit å høre.
Jeg er ganske sikker på at han tok det opp,
og jeg lot meg rive skikkelig med.
-Og hva sa han om det? -Hva mener du?
Døden.
Var han redd for den? Fengslet av den? Eller…
Han virket helt fin.
Men det er det de sier. Folk som ikke har det bra, folk som…
De sier det om folk som tar livet av seg.
At de virket helt fine.
De sier det av og til, ja.
-Vet ikke hva jeg skal gjøre. -Han kommer.
-Gutter. -Pater.
Føler du deg bedre?
Spesiell kveld, gutter. Ha øynene og ørene åpne.
Jeg har hørt om det.
Ja. Men man må jo se det for å tro det.
Mildred Gunning, tenke seg til.
Beverly Keane.
Gud ga deg tilbake til oss. Og jeg er så glad for det.
Og at du er sammen med oss i de kommende hendelser.
Takk. Jeg er veldig glad for å være her.
Ikke alene. Sarah Gunning.
Jeg er så glad for at du er her. Kan ikke få sagt det.
Takk. Mamma, la oss få deg inn, så du får satt deg.
Selvfølgelig.
"De tok da Jesu legeme
og svøpte det i linklær med den velluktende salven i,
slik det er jødisk skikk når noen begraves.
Der hvor Jesus var blitt korsfestet,
var det en hage, og i den en ny grav,
som ingen ennå var blitt lagt i.
Der la de nå Jesus, fordi det var helgaften for jødene,
og graven var så nær."
-Herrens evangelium. -Vi priser deg, Herre Jesus Kristus.
Langfredag.
Dette er en av mine favorittdager. Herrens pasjon.
Bare det ordet: "pasjon".
Ordet "pasjon" betyr en sterk og knapt kontrollerbar følelse.
Knapt kontrollerbar.
Det var det Jesus følte da han ga livet sitt for oss,
så vi kan få evig liv.
For en gave, skildret så vakkert i Johannesevangeliet.
"Evangelium" betyr gode nyheter. Gode nyheter på langfredag.
Allikevel er det en historie om slik dyp lidelse.
Hva er det som er bra med det?
Jesu lidelse i denne historien er ikke ganske enkelt nødvendig.
Den er god.
Den er prisen for evig liv.
Den lidelsen holder han ut alene.
Ved oppstandelsen er han alene. Og så… Vel…
Han har noen få allierte. Og så flere.
En menighet.
Og så stadig flere som sprer de gode nyhetene.
Forteller den historien. Og så har Gud en hær.
Hva er det de sier i reklamen?
"Vær alt du kan være."
Ikke for å fornærme de væpnede styrker,
som er nødvendige og selvfølgelig hederlige,
men det er ikke alt du kan være.
I Hæren kjemper du for Gud og fedreland.
Nå kommer jeg til å fornærme dere, men det er sannheten.
Gud vil ikke at dere skal kjempe for dette landet.
Arrogansen… i det.
Gud har ikke noe land.
Det er én Gud for verden.
Og linjene vi tegner og traktatene vi nedskriver,
og grensene vi stenger, betyr ingenting for Ham.
Nei, ikke kjemp for et land. Dere kjemper for Guds kongedømme.
Et kongedømme som Jesus forteller oss ikke har flagg eller grenser.
Guds hær. La det være klart. Det er en krig. Det er det en hær er til.
Så som en menighet, som Guds hær, hvordan vet vi hvordan det går med kampen?
Vi kan ikke se den. Kan ikke be hovedkvarteret om en rapport.
Alt vi har, alt Gud gir oss, er her.
Det vi føler. Det moralske kompasset vi har i oss,
som peker nordover til Den hellige ånd.
Samvittighet. I Guds hær er samvittighet standardutstyr.
Det er mange som den, men denne er min.
Høres kanskje ut som en replikk fra en krigsfilm, men nei.
Det er faktisk soldatens credo.
Og et credo er, per definisjon,
ikke bare en tro, men en religiøs en.
Så det er en krig, og det vil bli falne.
Og vi må være soldater.
Det er det langfredag handler om.
Gud vil be dere om fryktelige ting. Fryktelige.
Bare se hva Han ba sin egen sønn om.
Bare se hva Jesus måtte utholde i dag.
Vi måtte kalle det "den nye pakt",
for Guds vilje, selv om den er perfekt, forandrer seg.
Guds vilje dikterer moral,
og ettersom Guds vilje endrer seg, slik endrer moralen seg.
Den endret seg med den nye pakt. Den endret seg da Jesus kom,
og vi må, som hans hær, legge bak oss den gamle pakt,
og høre bare på den.
Dere må stole på det kompasset.
Langfredag er bare god.
Herrens evangelium, så fylt av grusomhet, er bare godt,
på grunn av hvor det er på vei.
Oppstandelsen.
Denne dagen er god på grunn av det som kommer i påska, på søndag.
Når Jesus er oppstanden, og døden selv er lagt død.
Det som ellers er fryktelig, er godt på grunn av hvor det er på vei.
Velkommen til Guds hær.
Ja, vi skal utrette store ting.
Mamma. Vent.
Hva er det? Stopp.
Du må aldri gå tilbake dit.
Hva?
Det er ikke min kirke. Det er ikke mannen jeg kjente.
Hvor i helvete har du vært? Jeg har ringt deg i hele dag.
-Jeg beklager. -Ikke gjør det. Hvor var du?
Hvor var du?
Husker du at noen dager før du forlot byen,
krabbet du til vinduet mitt, vekket meg og skremte vettet av meg?
Du ville ta en båt ut?
Du godtok ikke et nei, så vi rodde ut i en robåt,
langt, røykte en pakke sigaretter og så sola komme opp?
Vil du gjøre det med meg nå?
Kan vi ta en tur?
Jeg er ganske flink når det gjelder tillit.
Morsomt, gitt ekteskapet mitt.
Det var viktig for meg at jeg kom ut av den
situasjonen med tillit i hjertet.
Og jeg har ikke spurt, for du gjorde aldri det.
Ikke en eneste gang. Aldri.
Du lot meg komme til deg.
Jeg prøver å gi det tilbake.
Men her er vi.
Og jeg må spørre.
Hva handler dette om, Riley?
Det var der alt kom fra.
Stjernene.
Det primitive mennesket jaktet og sanket og slikt dagen lang,
men om natta bare
satt de rundt leirbålet for å holde seg varme, trygge for rovdyr.
Og de så over dalene, og de så andre leirbål,
bare små punkter av lys i landskapet,
og de visste at det var andre der ute, i mørket.
Og så så de punktene av lys på himmelen.
De forsto ikke.
Ante ikke noe om rommet eller stjerner eller lysbølger.
De syntes bare at de lignet veldig på leirbål.
"Hvem kan de folkene være", lurte de.
"Tenner de leirbålene sine der oppe?"
De begynte å fortelle historier.
"De folkene?
De må være utrolige.
De leirbålene, de tilhører folk
langt mektigere enn vi har forestilt oss, så…"
Alt sammen.
Alle guder.
Alle gudinner, alle religioner, alle hellige kriger. Alt sammen.
Det startet der oppe.
Bare lurte på hvem som kunne ha tent bålene på himmelen.
Jeg skal fortelle en historie. Du vil ikke tro den.
Du må bare lytte. Kan du love meg det?
Ja.
Ok.
Du. Det går bra.
Ikke snakk, bare slapp av. Konsentrer deg om å puste.
Du klarer deg fint. Nei. Ok. Alt i orden.
Jeg hadde en søster. Har jeg sagt det? Hun het Alice.
Hun var eldre enn meg, men hun var så mye mindre.
Jeg var åtte år da hun døde av polio.
Det var fryktelig å se det.
Jeg var også redd, Riley.
Jeg var livredd for døden,
og det var faktisk det som førte meg til Gud.
Å prøve å forstå hvordan død,
særlig hennes død, kunne være en del av Guds plan.
Spørsmålet som brakte meg helt til presteskapet, faktisk…
Det går helt fint.
Gud har fortsatt en plan,
og døden er ikke en del av den lenger.
Ikke for oss alle.
Og vi trenger ikke å være redde igjen.
Hvordan føler du deg?
Du ser mye bedre ut.
Sett deg.
Nei, jeg ville ikke ha gjort det.
Jeg kan…
Jeg kan ikke akkurat forklare, men jeg kan prøve.
Det som er viktig, er å ikke gå ut akkurat nå.
Beklager, hadde håpet jeg kunne advare deg.
Det er ikke en feil man begår to ganger.
Slapp av, halsen din trengte mindre enn seks timer på å leges helt.
De brennemerkene er ikke noe problem. Her. Sett deg.
Jeg lover, jeg skal forklare alt jeg kan for deg,
og du vil føle deg bedre etterpå.
Sett deg. Gi huden mulighet til å leges, i det minste.
Skal vi ha et møte?
Vi skal ha møtet.
Jeg lover at det er greit. Du har hatt en lang reise.
Sett deg.
Du vil ikke angre.
-La oss begynne med Sinnsro. -Kødder du?
Slett ikke.
I dag skal du få fullstendig ærlighet fra meg,
og i dag gjelder denne bønnen oss begge, virkelig.
Herre, gi meg sinnsro til å akseptere de ting jeg ikke kan forandre,
mot til å forandre de ting jeg kan,
og forstand til å se forskjellen. Amen.
Vi tar den rekkefølgen. Det vi ikke kan endre.
Da jeg var yngre,
var jeg pastor i en liten kirke i et veldig lite samfunn.
Og en dag ga en altergutt,
en helt ny altergutt… Han var kanskje ni eller ti, smart gutt.
Det var rundt påske,
så jeg hadde snakket om oppstandelsen i et par uker. Uansett.
En dag hadde altergutten med seg en skoeske.
Inni skoeska var det en mus han hadde fanget i en felle.
Den var i dårlig forfatning, uten hale, beinet hang så vidt fast.
Den led. Og gutten ga meg eska
og spurte meg
om Gud ville la den gjenoppstå som Jesus.
Hvis han kunne gjøre det, kunne han gjøre dette.
Så jeg tok eska, og vi ba over den,
og jeg sendte gutten hjem, ba ham komme tilbake tre dager senere.
Det gikk tre dager, gutten vendte tilbake, og…
Den var bedre.
Ja. Den løp rundt den lille eska i full fart.
Og jeg hjalp gutten slippe musa fri bak kirka før messen.
Han var forbløffet.
Troen hans var bekreftet. Han trodde.
Hvor lenge nærte dette øyeblikket troen hans?
Nesten et tiår?
Tro nok for et tiår grunnet én liten mus?
Det var ikke Guds gjerning.
Var det ikke?
Sant nok, jeg måtte avlive musa,
og sant nok, det tok meg nesten tre dager
å finne en annen som var helt lik,
men det jeg ga denne gutten, tror du ikke det var Guds gjerning?
Om han handler gjennom oss til tider, så handler han ikke?
Hvor har du historien fra?
Hvem er du?
Du vet hvem jeg er.
Kom igjen.
Se grundig.
Hør på deg selv. Du vet hvem jeg er.
Må du se merkene på hendene mine?
-Stikke hendene inn i siden på meg… -Det er umulig.
Kom igjen, vi er forbi det nå.
"Han sa til Thomas: 'Kom med fingrene,
rekk ut hånden, stikk den inn i siden på meg.'"
-Vi er forbi det nå. Du er det. -Ok.
Så hvordan?
Det samme som deg.
Du har også blitt tatt tilbake til den beste versjonen av deg selv.
Ditt beste selv, ditt perfekte selv, slik Gud ønsket deg.
Jeg måtte bare gå mye lengre enn deg.
Det var mye lengre å gå.
Hvorfor kom du tilbake hit?
I går kveld?
Jeg har lurt på det mesteparten av dagen.
Jeg har kjent deg hele livet,
og aldri før har du dukket opp om kvelden,
og i går kveld, i det spesielle øyeblikket. Hvorfor?
Følte du et kall?
Joe Collies søster.
Jeg løy. Jeg beklager.
Og jeg ber deg om tilgivelse for den løgnen.
Derfor kom du tilbake.
Fullstendig ærlighet. Det er mitt løfte til deg i dag.
Ok. Joe led, og han led uten grunn.
Ulykken, det samfunnet utsatte ham for, han var ubehjelpelig…
Hvem sier det?
Det er en klisjé at Herrens veier er uransakelige, men de er det.
Jeg kan vitne om det, og han virket gjennom meg.
Og Joe Collie ble kalt hjem.
-Du drepte ham. -Det er ikke så enkelt.
Nei. Du drepte ham faen meg. Du og den tingen.
Det kan ikke endres. Det er gjort,
akkurat som det som skjedde med deg.
Det er to ting som ikke kan endres,
og vi må akseptere dem med sinnsro sammen nå.
-Hva skjedde med meg? -Riley…
-Hva var den greia? -Du må roe deg.
-Hva faen var den greia? -En engel.
-Bra. Han er oppe. -Litt preget.
Du var jo ikke rosa i kinnene selv, monsignore.
Ikke til å begynne med.
Jeg ville bare se om alt gikk etter planen,
og om Sturge skulle vaske…
Nei, ikke ennå. Vi jobber fortsatt med det. Men…
Jeg er glad du er her, Beverly. Akkurat når du trengs.
Kom hit. Stå her.
Stå her.
-Er du sikker? -Ja.
Fint og nært.
-Sikker på at det er en god idé? -Ja. Jeg hindrer ham.
-Hindrer meg? -Greit.
-Hindrer meg i hva? -Ja. Ok.
Bare la meg gå hjem.
Jeg vil bare… gå hjem.
Der er det.
Du føler det, ikke sant?
Der. Litt nærmere.
Ja.
Ja. Bare litt nærmere. Slapp av.
-Hva i… -Det er greit. Jeg har ham.
Ok.
Kjenner du det?
Ja.
Det er i orden. Gud og himmelske Far, gi oss sinnsro
til å akseptere det vi ikke kan forandre.
-Takk, Beverly. -Bare hyggelig.
Riley, godt å se at du er oppe og går.
Ok. Ja.
Sturge og jeg er i gården, klar for neste del.
Jeg skal trekke fra når vi er ferdig.
Du.
Det er sterke saker, hva?
Beklager at det er vondt.
Virkelig.
Men det går over.
Det går over.
Så hva følte du da hun var nær deg?
Jeg vet svaret, du trenger ikke late som.
Du var sulten. Smertelig sulten.
Så ting også.
Så deg selv trekke henne nærmere. Og alt ble rødt, ikke sant?
Noe begynte å endres i deg.
Nesten som du sovnet, ikke sant?
Du var selvbevisst da du gjøv etter henne.
Vet ikke hva det var.
Jeg gjør det. Du var selvbevisst, men det var ufrivillig. ikke sant?
Som om kroppen handlet underlagt en annen vilje. Den var det.
Det vil skje igjen, og saken er den. Det er her du må lytte.
Lytt til Den hellige ånd, lytt til samvittigheten din.
For du skjønner, jeg var også der.
Jeg hadde blitt gjenopprettet.
Jeg hadde blitt gjort ung igjen. Ren igjen.
Og så, som Jesus før meg, døde jeg.
Jeg døde på gulvet, rett der borte.
Og så gjenoppsto jeg, men jeg var redd og forvirret,
og denne indre drivkraften, denne sterke viljen,
jeg kjente det på samme måten som deg.
Min vilje ble Hans vilje, og Han beveget seg gjennom meg,
og Joe ble tatt, og jeg ble opprettholdt. Jeg ble næret.
-Morder. -Jeg antar det, men saken er den.
Jeg følte ikke skyld. Ikke noe.
Og å vite at jeg burde føle skyld, men akseptere at jeg ikke gjorde det,
å finne nåden der skylden burde være, jeg slet med det.
Jeg ba om det. Men så viste Bev Keane meg dette.
Hebreerbrevet 9:14.
"Hvor mye mer skal da ikke Kristi blod,
som ved en evig Ånd har båret seg frem som et lyteløst offer for Gud,
rense vår samvittighet fra dødelige gjerninger,
så vi kan tjene den levende Gud."
"Rense vår samvittighet så vi kan tjene den levende Gud."
Jeg leste dette avsnittet, og Den hellige ånds nåde regnet ned på meg.
Han hadde tatt den skylden.
Han renset samvittigheten min, for jeg hadde gjort Hans vilje.
Vært Hans kar. En morder, kanskje. Som Moses.
Josef. Paulus, min navnebror.
Jeg er knapt unik som en Herrens soldat.
Jeg er knapt unik i dette rommet heller. Er jeg? Du har jo drept noen.
Jeg husker det ikke.
Du var full, og du husker det ikke.
Jeg var full. Jeg var på en fest. Det var en fest, og jeg drakk for mye.
-Ikke gjør det. -Det var det som skjedde.
Det er en mening her.
Det er et formål her som du bevisst ignorerer.
Det som skjedde, var helt ordinært.
Det var ikke engang bremsespor langs veien.
Jeg bremset aldri.
Tråkket ikke engang på bremsene.
Jeg sov foran rattet. Det var det som skjedde.
Ikke snakk om Gud som beveger seg gjennom deg, eller om å utføre Hans vilje.
Du vet ikke en dritt om meg. Og våre historier er ikke like.
-Skyldfølelsen din. Angeren… -Ja.
-Føler du det hver dag? -Ja.
-Selv om du ikke mente det? -Ja.
Jeg drepte Joe. Så meg selv gjøre det med egne hender, og føler ikke skyld.
Ikke noe. Ingen anger. Jeg har blitt spart for alt det.
-Hva føler du om det? -Avsky.
-Hva føler du om det? -Sinne.
-Nei. Hva føler du om det? -Helvetes sinne.
Nei!
Jeg lovet deg fullstendig ærlighet, og jeg gir deg den,
og jeg er lei av at du lyver, Riley Flynn!
Har tilgitt det gang på gang, men dette er en viktig dag for oss,
og jeg har fått nok! Fullstendig ærlighet! Hva føler du om det?
Misunnelse.
Gud og himmelske far,
gi oss sinnsro til å akseptere det vi ikke kan forandre,
og mot til å forandre de ting vi kan.
Mot, Riley Flynn. La oss finne det nå.
Til å forandre de ting vi kan.
Gud førte deg tilbake. Av en grunn.
Ulykken, øyeblikket av helvete på jord,
du sier den ikke utrettet noe godt, men den gjorde det.
For den fikk deg hit til denne øya nå,
i et av de viktigste øyeblikkene i verdens historie.
Ha litt mot. Gud valgte deg.
Og skylden du klamrer deg fast i, gi slipp på den.
Gud har alt forandret deg. Nå er det bare opp til deg å ha mot.
Så la oss ha litt mot nå.
Mot.
Jeg beklager forresten at du ble skremt
i går kveld.
Jeg var også redd, da det skjedde med meg.
Praktisk talt alle
som møter en engel i Bibelen, er redde.
Maria var redd for Gabriel, og han kom for å fortelle gode nyheter.
Engler må alltid si: "Ikke vær redd",
for igjen og igjen
blir folk livredde.
Ikke sant? Moses ble redd da han så den brennende busken.
Jesus ble redd av sin egen skjebne.
Han falt på kne i Getsemane og ba…
Han ba om å bli spart.
Alle ved graven da de rullet bort steinen,
var redde.
Alle sammen. Mirakler. Herrens sanne makt.
Skummelt.
Men allikevel beklager jeg at du ble redd.
Drakk du?
Da den engelen gikk løs på halsen min
og blodet rant ut over gulvet.
Ble du med på det?
Du sa fullstendig ærlighet.
Ja.
Hvordan går det her inne? Jeg kan jo bare forestille meg det.
Det er ikke helt sant. Jeg trenger ikke å forestille meg alt.
Jeg har sett det.
La meg si deg at monsignore var redd.
Vi ble alle prøvd, men Gud valgte deg, Riley Flynn.
Deg, til å motta velsignelsen, og vi tviler ikke på Hans vilje.
Det er alt som er viktig nå.
Du blir prøvd, som ham, og som vi ble.
Og vi er her for deg.
Vi er her for deg, for akkurat slik kroppen er én,
og har mange lemmer i alle kroppens lemmer,
selv om mange er én. Slik er det med Kristus.
Vi er her for å velsigne deg. Sørge for deg. Som er Guds vilje.
-Guds vilje? -Ja.
Ja. Og ikke hån.
Ikke hån Guds vilje.
Vi kjenner den fra Hans eget ord.
"Den som spiser mitt legeme og drikker mitt blod, har evig liv."
-Og? -Og: "Jeg skal…"
"Jeg skal reise ham opp på den siste dag.
For mitt legeme er den sanne mat, og mitt blod er den sanne drikk.
Den som spiser mitt legeme og drikker mitt blod,
blir i meg og jeg i ham." Evangeliet etter Johannes.
Ganske spesifikt, ikke sant?
Ikke akkurat ordkløveri.
Og dette?
Også i evangeliet?
Nei, kjære deg.
Det er Åpenbaringen.
"Den fjerde engelen tømte sin skål over solen.
Da fikk den makt til å svi menneskene med ild."
Kapittel 16, vers 8.
Det er slik det er med Jesu gjenkomst.
De sa fra første stund at det ikke ville bli pent.
Monsignore Pruitt var rystet.
Selv han.
Men det er…
Det står der i boka, Riley.
De sju skålene med Guds vrede helt ut ved andre komme.
Endetida.
Den fjerde skålen på sola, den femte, siden du spurte,
den femte skål med Guds vrede kaster verden ut i mørke,
som ikke blir noe problem for deg. Eller hva, monsignore? Blir det det?
Det er nesten som om Han forbereder deg på det.
Du sitter der, velsignet blant menn, flirer når jeg sier "Guds vilje".
Jeg er frustrert.
Jeg vet det.
Han anerkjenner ikke engang det han har fått. Det er krenkende.
Det er uviktig, Bev.
Jeg vet det.
Jeg vet det. Greit.
"Så tok han en kalk,
bad takkebønnen,
ga kalken til disiplene og sa:
'Ta dette og del det mellom dere.
Denne kalk er den nye pakt i mitt blod,
som utøses for dere for syndenes forlatelse.
Gjør dette til minne om meg.'"
Amen.
-Nei. -Ikke vær helt sløv.
"Den som drikker av Herrens kalk på urett vis,
forgår seg derfor mot Herrens eget legeme og blod.
For den som spiser og drikker uten å tenke på at det er Herrens legeme,
spiser og drikker seg selv til dom."
Det er greit, Riley. Det skal skje.
Dette er en av de tingene som ikke kan endres.
Aksepter det med sinnsro og verdighet.
Amen.
Visdom.
Visdom til å vite forskjellen på tingene vi kan endre,
tingene vi ikke kan endre, og tingene vi ikke burde endre.
Hvordan føler du deg? Bedre, ikke sant?
Visdom. Du og jeg, Riley, vi er bare de første.
Vi vet, vi har sett. Vi har blitt velsignet.
Men så mange andre på øya nå,
de er også velsignet,
men de vet det ikke engang.
Det er bra, det vi gjør. Det vi må gjøre.
Selv tingene vi ikke tror vi vil gjøre.
Sulten, tørsten er god.
Og det er derfor vi ikke føler skyld når vi gir etter for det.
Det er derfor vi føler oss bedre etterpå. Og det er derfor vi deler denne gaven.
Se resultatet allerede.
Hva bare litt blod fra engelen har gjort for oss alle.
For foreldrene dine, for Leeza, for deg, for så mange i samfunnet.
Se det gode det har ført med seg.
Tenk på den varme følelsen du har nå.
Tenk på det, og bare svar meg på dette: Føler du fred?
Er magen full?
Har du et klart formål?
Er viljen din underlagt en høyere makt? Føler du fred?
Velsignet.
"Og Guds fred,
som overgår all forstand, skal bevare deres hjerter og tanker."
Gud velsigne deg, gutten min.
Har alltid vært velsignet.
Så smart. Og du lyttet alltid.
Takk for at du lyttet i dag når det aldri har vært så viktig.
-Beklager å forstyrre. -Helt i orden.
Sola har gått ned. Folk vil begynne å komme snart.
Glimrende. Vel…
Jeg tror det var det.
Var det det?
-Ja. Det er møtet. -Hva skjer nå?
-Nå kan du gå. -Sånn uten videre?
Sånn uten videre.
Undrene du vil oppleve der ute,
du vil se ting du aldri har sett før.
Farger, lys. Du vil høre ting, lukte ting.
Verden, den brenner sterkere.
Den nynner, Riley, med Hans ære. Du skal få se.
Trodde vi var enige om å bli i rekreasjonssenteret…
Det er helt i orden, Beverly.
Ikke alle er klare for Herrens åpenbaring, Riley.
Jesus passet på å vise dem nok, men ikke for mye.
-Beverly og Sturge, Wade og Dolly… -Borgermesteren?
Det stemmer. De er også velsignet og valgt.
De mener du bør bli her, men jeg tror ikke det.
Er det ikke fri vilje det hele handler om?
Jeg har tro på deg.
I sine hjerter planlegger mennesker veien, men Herren etablerer skrittene deres.
Jeg håper du kommer på messen i kveld. Vær så snill.
Kom og vær sammen med oss.
Kom og vær sammen med familien din.
Forløsningen din, Riley, den er dyp.
Ville vært inspirerende for oss og så mange på benkene
som vil kjempe med samme frykt som du har kjempet med.
Sikker på at det ikke er best om han bare blir her?
-Du vet det nå. -Kanskje bare en natt eller to.
Du bærer på de gode nyhetene, og tenk på dette.
Sulten vil vende tilbake når Gud ønsker det,
og kort tid etter vil du gi deg hen til den,
til Hans vilje, og du vil høre den i hodet,
Hans engels røst, som dine egne tanker først,
så stadig høyere. Han vil hviske Guds plan til deg.
Jeg hører ham klarere for hver dag. Jo mer jeg gir meg hen til Gud,
jo mer hører jeg røsten fra Hans engel, og det vil du også.
Det er greit. Det er bra.
Du vil bli ansporet til å handle,
og det vil være ting du ikke kan endre.
Men samme hvem du velger å ha nattverd med,
samme hvem som tjener Guds formål for deg,
idet du gir av deg selv så de får drikke,
idet de spiser av kroppen, drikker blodet ditt og du av deres,
og husk at du er i samfunn med helgenene…
…at det er en gave.
Og Gud vil si hvem du skal dele den med.
Han uroer meg. Han er upålitelig.
-Gud velger sine kar, Beverly. -Hva om han forteller det?
Hva så? Det er det apostler er til for.
Dørene forblir åpne slik portene alltid er åpne.
Hvordan ellers spre evangeliet?
Det som ellers er fryktelig, er godt på grunn av hvor det er på vei.
Velkommen til Guds hær.
Ja, vi skal utrette store ting.
Mamma. Vent.
Hva er det? Stopp.
Du må aldri gå tilbake dit.
Hva?
Det er ikke min kirke. Det er ikke mannen jeg kjente.
Det er litt av en historie.
Og la oss bare anta at noe av det er sant.
La oss det.
Så du har fortalt meg den historien, du…
…tok meg med hit, du…
…har ført oss ut hit der det ikke er noe sted for meg å gå.
Fordi?
Jeg mener, du tok meg med ut hit
der det ikke er noe sted for meg å gå, for å gjøre hva?
For å si at du trenger hjelp?
For å skremme meg?
For jeg kan ikke forestille meg at du ville skremme meg.
Jeg tror ikke det.
Og selv om du gjorde det, vel…
Jeg har blitt skremt mye mer av mye verre, og jeg…
Jeg lar ikke det skje lenger.
Jeg er ikke redd.
Ikke for deg.
Min kjære, kjære deg.
Hvis du er lei av det eller trenger hjelp, er jeg ikke redd for det.
Jeg kunne skaffet hjelp.
Jeg ville gjort det med deg, uten å dømme eller være redd.
Bare si hva du trenger.
Si hvorfor vi er her ute.
Si hva du ønsker.
Du hadde ikke…
…helt rett om hvorfor jeg fikk oss ut hit. Jeg…
…tok deg ikke med for å skremme eller isolere deg.
Det var så jeg ikke hadde noe sted å dra.
Jeg er ikke sterk som deg.
Har aldri vært det.
Hva jeg ønsker?
At du skal ta båten og ro til fastlandet,
forlate stedet og aldri se deg tilbake.
Men jeg visste du ikke ville det.
Visste du ikke ville tro dette om ikke du så det.
Jeg vil at du skal… rømme.
Men jeg tror du vil ro tilbake
og gjøre alt du kan for å redde dem.
Jeg beklager at du må se dette.
Jeg elsker deg.
Jeg har elsket deg hele livet.
På et eller annet vis.
Og jeg elsker deg.
Jeg gjorde mitt beste.
Tekst: Marius Theil