СЕРІАЛ NETFLIX
КНИГА V: ЄВАНГЕЛІЄ
Дві ночі поспіль. Ми маємо з ним поговорити.
Мені не подобається не знати, що він…
Ходять чутки, що він проводить багато з часу з пані Ґрін.
От і добре.
Він дорослий. Якщо йому хоча б трохи комфортно…
Це добре.
Цього ранку пізній початок. Схоже, будемо лише ми.
Ми впораємось.
ТЕЛОМЕРИ І СТАРІННЯ
Агов, доброго ранку.
Ти виглядаєш…
Тобі подобається? Я відкопала це у шафі нагорі.
Багато з них не бачили денного світла роками,
знову ж таки, як і я.
Мені подобається, як воно сидить, як тобі?
Ходімо?
Я знаю, що він проблемний малий.
Завжди був.
Його батько ніколи не зважав на нього чи на мене…
Я робила все.
Усе, що в моїх силах, та я не ідеальна.
У мене дві роботи.
На материку, але для його сестер цього замало.
Саме тому він робить те, що робить.
Гроші з неба не падають, а він забезпечує родину.
Але вам же все одно, чи не так, Шерифе?
Закон є закон, незважаючи на обставини, правда?
Я не засуджую, Джоні, а лиш кажу, що це нечувано.
-Боул лише декілька… -Біл!
Його звуть Біл.
Його начебто друзі стали називати його Боул, коли він продавав траву…
Добре, що хоч не Бонг.
Дивись, якщо тобі чи цим людям на острові
начхати на зниклого хлопчика,
то я не знаю, чому ви й далі з'являєтесь у церкві,
робите шоу з того, які ви благочестиві, бо які ж ви у біса християни.
-Пані, я не християнин. -Ти знаєш, про що я.
Я спілкувався з колегами з материка,
а вони – з Боул…
Білловими колегами, знайомими. Ми знайдемо його.
Як щодо людей на острові, ви спілкуєтеся з ними?
Люди з материка – це одне, а острів'яни – зовсім інше.
Вони завжди все знають.
Так, з Джо Коллі.
Він був останнім, хто бачив його на острові.
-Він був тверезий? -Прошу?
Коли ти з ним говорив, він був тверезий?
Щодо Джо, не можу точно сказати.
-Але він… -Поговори з ним ще раз.
-Так, я не думаю, що Джо… -Поговори з ним ще раз!
Ти не знав його!
І люди тут його не знали,
а якщо і знали, їм начхати,
але це неважливо.
Коли щось таке трапляється, ми всі маємо бути однаковими.
В3ЛИКОДНЄ Б0Г0СЛУЖІННЯ М3СА СТРАСНОЇ П'ЯТН4ЦІ СЬ0Г0ДНІ
Щовечора? Ранкових мес не буде взагалі?
Поки що так.
Отцеві Полу треба декілька ранків,
щоб вилікувати той нежить,
але цього вечора він має бути, так, Стердже?
Саме так.
Я говорив із ним цього ранку, йому вже краще.
Доллі також із ним розмовляла.
Він хоче сказати дещо у Страсну п'ятницю.
Чи не так, люба?
Доллі? Ти…
Міллі. Це ти?
Зранку нею була.
Сьогодні немає ранкової меси? Я так хотіла на неї потрапити.
Ні…
Оце так. Лиш поглянь.
Господи. Пані Ґаннінґ виглядає… Мамо?
Вибач, люба.
Просто…
У які ж часи живемо.
-Доброго дня, пані Флінн. -Люба.
Я чула про…
Райлі нам сказав. Ви не сама.
Він тут?
Ні, він не тут. Чесно кажучи, я думала він з вами.
Джо?
-Тримаєш? -Так.
Ви бачили Райлі?
Усе гаразд?
Думаю, Райлі просто десь пропадає.
Він не з Ерін Ґрін?
Не думаю.
Дідько, Райлі.
Він просто так усе втратить? Навіть після…
Господи.
Що, в біса, з ним не так?
Просто відпусти його.
Що ми взагалі можемо зробити? Якщо він навіть не… Дідько, щоб йому!
Мені шкода, Воррене.
Вибач. Ось.
Так, К-О-Л-Л-І. Джозеф.
Чотири, двадцять два, шістдесят дев'ять.
Добре. Буду вдячний.
Добре, дякую. Дякую, Майку.
Вибачте, що турбую.
Ні. Я просто робив…
Ви щось хотіли, пані Ґрін?
-Так… Напевно, це неважливо. -Майже завжди так.
А може й ні, я не знаю.
Я не знаю, що це може бути. І це не офіційне звернення,
ще не минуло 24 чи 48 годин.
Я не знаю, скільки треба чекати. І ви будете глузувати.
Та я маю повідомити про зниклу людину.
Хто?
Райлі Флінн.
Мав прийти до мене вчора ввечері, так і не з'явився.
Я питала у його родини і…
Сьогодні вранці вони його не бачили.
Ваш дім… Ви з ним…
Ні. Ну, не зовсім. Ми проводили час разом, але…
Він не був на поромі, я перевіряла. Тож він не на материку.
Його телефон невпинно дзвонить.
Він щось казав?
Щось, що ви пригадуєте зараз, і вам здається дивним, або ж…
Ні, нічого. Він казав, що прийде до мене додому.
-Так, але, може, він… -Він казав, що прийде…
Зрозуміло.
Коли ви востаннє його бачили?
Учора зранку, коли він прокинувся.
Пішов на зустріч АА у Св. Патріка з Джо Коллі…
Джо там був? Ви певні?
Я не знаю. Просто припускаю, бо він відвідував ті зустрічі.
А потім він пішов… вечеряти додому.
Його батьки так сказали, а потім він сказав, що йде до мене, і на цьому все.
А про що ви говорили вчора зранку?
Плани на день, сон, який йому наснився.
А минулого вечора ви про що говорили?
Так, слухайте. Я вам вірю.
Я не намагаюся глузувати.
Сподіваюся, сказав щось, що може підказати, де він.
Добре? Може, якась дрібниця. Чи він щось забув.
Його моральний стан важливий,
адже коли я почну розслідування…
Якщо виявиться, що він у запої у якомусь готелі,
може, він на це натякав, ось і все. Це все, що я хочу знати.
Добре?
Про що ви говорили?
Про смерть.
Ми говорили про те, що
буде після смерті.
Бачите, я про це і говорю.
Так, саме тому я тут.
Добре. Ви почали говорити про це, чи він?
Я думала про це весь день, я не…
Я думаю, ми обоє про це думали, бо я втратила…
У мене був викидень.
Мені шкода…
Я думаю, що він почав про це говорити,
а я підтримала.
-І що саме він казав? -Про що ви?
Смерть.
Він відчував страх? Цікавість? Чи…
Він був у нормі.
Та це те, що вони кажуть. Люди, що не в нормі, що…
Це кажуть про людей, що вчиняють самогубство.
Що вони виглядають, як зазвичай.
Це справді кажуть, так.
-Я не знаю, що робити. -Він буде тут.
-Хлопці. -Отче.
Вам краще, Отче?
Це особлива ніч. Не проґавте нічого.
Знаєте, я про це чула.
Але ми віримо, коли бачимо, чи не так?
Мілдред Ґаннінґ, власною персоною.
Беверлі Кін.
Бог повернув тебе до нас. І я від цього така щаслива.
І надалі ти будеш із нами.
Дякую, я дуже щаслива тут бути.
Не одна. Сара Ґаннінґ.
Я так рада, що ти тут. Не описати словами.
Дякую. Мамо, підемо всередину, перепочинеш.
Звісно.
«Узяли вони тіло Ісусове
та й обгорнули Його пеленою з пахучими зелами,
як то ховають за юдейським звичаєм».
«А був на тому місці, де розіп'яли Його,
сад, а в саду
новий гріб, у якому ще ніхто не лежав».
«Ось там, через юдейський день Приготовлення покладено Ісуса».
«Тому що гріб був близько».
-Блага звістка Господа. -Слава Тобі, Господи Ісусе Христе.
Благословенної п'ятниці.
Це один з найулюбленіших днів у році. Страсний день нашого Господа.
Саме лиш слово, «страсний».
Воно означає сильну, майже неконтрольовану емоцію.
Майже неконтрольовану.
Саме це відчував Господь, коли віддавав за нас своє життя,
щоб ми могли мати вічне життя.
Який дар, описаний у Євангелії від Іоанна.
«Євангеліє» означає хороші новини! Хороші новини у Страсну п'ятницю.
І все ж це історія про глибокі страждання.
Що ж у цьому хорошого?
Страждання Ісуса у цій історії – не просто необхідність.
Це добро.
Це ціна за вічне життя.
Ці страждання він витримує сам.
У час Воскресіння – він сам. А потім…
У нього є кілька союзників. Потім їх більшає.
Парафіяни.
А потім усе більше людей поширюють добру новину.
Розповідають добру історію. А потім у Господа вже є ціла армія.
Як вони кажуть у тій рекламі?
«Будь усім, ким можеш бути».
Не хочу ображати армію,
вона є необхідною, і звісно, шанованою,
та армія може бути і дечим іншим.
Служачи в армії, ми боремося за Бога й країну.
Зараз, можливо, я вас ображу, але це правда.
Бог не хоче, щоб ви боролися за цю країну.
Ця… пихатість.
У Бога немає країни.
У світі є один Бог.
Лінії, що ми малюємо, угоди, що укладаємо,
і кордони, що розмежовуємо, йому зовсім неважливі.
Ні, не боріться за країну. Боріться за Царство Боже.
Царство, в якому, як нам каже Бог, немає ні прапорів, ні кордонів.
Божа армія. Не обманюйтеся. Війна. Ось для чого потрібна армія.
Як парафіяни, як Божа армія, звідки нам знати, які успіхи у битві?
Ми не бачимо цього, не можемо попросити звіт зі штаб-квартири.
Усе, що ми маємо, усе, що Бог нам дає – ось тут.
Те, як ми почуваємось. Цей моральний компас у кожному з нас,
вказує на північ, до Святого Духа.
Совість. В армії Божій совість – звичайна річ.
Їх є багато, та ось ця – моя.
Можете подумати, що це рядок з фільму про війну, але ні.
Наспраді це зі Стрілецького вірування.
А термін «вірування» –
це не просто віра, а релігійна віра.
Тож, це війна, в якій будуть жертви.
А ми маємо бути солдатами.
Ось у чому суть Страсної п'ятниці.
Господь вимагатиме від вас жахливих речей. Жахливих.
Подивіться, що він вимагав від власного сина.
Подивіться, що Ісус мав витерпіти.
Ми маємо називати це «Новий Завіт»,
бо воля Божа змінюється.
Воля Божа диктує мораль,
а зі зміною волі Божої, змінюється і мораль.
Вона змінилася з Новим Завітом. Змінилася, коли прийшов Ісус,
і ми маємо, як його армія, відкинути Старий Завіт,
прислухатись до Нового.
І покладатися на цей компас.
Суть Страсної п'ятниці – у добрі.
Євангеліє Господнє, сповнене страждань – лише добро,
через те, куди воно прямує.
До Воскресіння.
Сьогодні добрий день через те, що у Неділю прийде Великдень.
Коли Ісус воскрес, і переміг смерть.
Те, що погане, насправді добре через те, куди воно прямує.
Ласкаво прошу до Армії Господа.
Так, на нас чекають великі справи.
Мамо, зачекай.
Що сталося? Мамо, зупинись.
Я не хочу, щоб ти сюди ще хоч раз повернулася.
Що?
Це не моя церква. І я більше не знаю цього чоловіка.
Де ти, в біса, був? Я телефонувала тобі весь день.
-Вибач. -Тільки не починай. Де ти був?
Де ти був?
Пам'ятаєш, за кілька днів до того, як ти поїхала з міста,
ти пролізла у моє вікно, розбудила мене, злякала до смерті?
Хотіла випливти на човні.
І «ні» тебе не влаштовувало, тож ми взяли човен,
викурили пачку цигарок і дивились на схід сонця?
Повторимо сьогодні?
Покатаємось?
Знаєш, мені можна довіряти.
Звучить смішно, з огляду на мій шлюб.
Мені було важливо вийти з тієї
ситуації з довірою в серці.
І я ніколи не тисла, тому що ти ніколи не тиснув.
Жодного разу. Ніколи.
Ти дав мені підійти до тебе.
І я хочу зробити для тебе те ж саме.
Але ось, ми тут.
І я маю спитати.
Що відбувається, Райлі?
Важливим є те, з чого усе почалось.
Зірки.
Первісні люди полювали і збирали щось цілий день,
але вночі просто
сиділи навколо багаття, намагались зігрітися, ховались від хижаків.
І вони оглядають долини і бачать інші багаття,
маленькі цяточки світла вдалині,
і вони знають, що десь там, у темряві, є інші люди.
А потім вони бачать цяточки світла у небі.
Не знають, що це.
Вони і гадки не мають про космос, зірки чи світлові хвилі.
Вони просто розуміють, що це дуже схоже на їхні багаття.
«Ким же можуть бути ці люди».
«Розводять багаття просто там»?
Вони розповідають один одному історії.
«Ті люди»?
«Напевно, вони неймовірні».
«Ті багаття належать людям,
набагато могутнішим, ніж ми можемо уявити, тож…»
Усі.
Кожен бог.
Кожна богиня, кожна релігія, кожна священна війна. Усе.
Починається там.
З тих, хто думає – то в біса міг запалити ті багаття у небі?
Я розповім тобі дещо, але ти не повіриш.
Я хочу, щоб ти вислухала. Обіцяєш?
Так.
Добре.
Агов. Усе гаразд.
Не намагайся говорити, просто розслабся, зосередься на диханні, добре?
У тебе виходить. Ні. Добре. Все добре.
У мене була сестра. Я колись тобі казав? Її звали Еліс.
Старша за мене, та була набагато меншою.
Мені було вісім, коли вона померла. Поліомієліт.
Було нестерпно це бачити.
Мені теж було страшно, Райлі.
Я боявся смерті,
і саме це й привело мене до Бога.
Спроби зрозуміти, як смерть,
її смерть, може бути частиною плану Божого.
Те питання, що привело мене прямісінько до священицтва…
Ти в нормі.
Бачиш, у Бога все ще є план,
і смерть більше не є його частиною.
Не для всіх нас.
І ми більше не маємо боятися.
Як себе почуваєш?
Виглядаєш краще.
Ось, присядь.
Ні, я б цього не робив.
Я можу…
Що ж, я не можу пояснити, але принаймні спробую.
Але важливо зараз не виходити на вулицю.
Вибач, я хотів попередити тебе раніше. Що ж…
На ці граблі двічі не наступиш, так?
Не переймайся, твоя шия повністю загоїлась за шість годин.
Ті опіки не будуть проблемою. Ось, сідай.
Обіцяю, я поясню тобі усе, що зможу,
і тобі стане краще.
Сядь. Хоча б дай своїй шкірі можливість загоїтися.
У нас зустріч?
У нас зустріч.
Обіцяю, все гаразд. У тебе була довга ніч, довга подорож.
Сідай.
Буде краще, побачиш.
-Почнемо зі Спокою. -Ти, в біса, знущаєшся?
Зовсім ні.
Сьогодні я буду з тобою повністю відвертий,
і ця молитва, сьогодні, вона стосується тебе і мене.
Боже, чого не зміню, дай супокій прийняти мені;
що можу, дай звагу змінити;
дай ясність узнати різницю. Амінь.
Почнемо по черзі. Те, що не можемо змінити.
Коли я був молодшим,
я був пастором у маленькій церкві, у дуже маленькій громаді.
І одного разу, вівтарник,
новачок… Йому було, може, дев'ять, чи десять.
Були великодні дні,
і я говорив про Воскресіння протягом декількох тижнів.
Одного дня вівтарник приносить коробку з-під взуття.
Всередині коробки миша, яку він спіймав у мишоловку.
Вже у поганому стані, їй відрізало хвоста, нога ледь трималася.
Вона страждала. Хлопець дає мені цю коробку,
і питає мене,
чи Бог воскресить її, як воскресив Ісуса.
Якщо він зміг це один раз, зможе ще раз.
Тож, я беру коробку, ми молимось,
і я кажу хлопцеві, щоб ішов додому і повернувся за три дні.
І він повернувся за три дні, і…
Їй стало краще.
Так. Вона одужала, бігала тією маленькою коробкою.
І я допоміг хлопцеві відпустити мишу за церквою, перед месою.
Він здивований.
Його переконання підтверджені. Він вірить.
Скільки ця ситуація чекала на нього?
Десять років?
Віри через те мишеня вистачає на десятиліття?
Це не було божим втручанням.
Та ну?
Так, мені довелось позбавити мишеня страждань,
і так, я майже три дні шукав
ще одну мишу, схожу на ту,
та як це допомогло тому хлопцеві, хіба це не Божий промисел?
Це тому, що коли він іноді діє через нас, то не діє зовсім?
Звідки ти про це знаєш?
Хто ти?
Ти знаєш, хто я.
Ну ж бо.
Подивися.
Прислухайся до себе, ти знаєш, хто я.
Справді? Хочеш побачити шрами на моїх руках?
-Покласти свої руки… -Це неможливо.
Ну ж бо, це вже позаду.
«Сказав він Хомі: "Подай пальця,
свою руку простягни, вклади у мій бік."»
-Ми вже це пройшли. Ти пройшов це. -Гаразд.
Тоді як?
Зрештою, так само, як і ти.
Тебе також забрали, забрали до найкращого себе.
Твого ліпшого «я», того, що хотів Бог.
Я просто мав пройти набагато далі,ніж ти.
Набагато далі.
То чому ти сюди повернувся?
Минулої ночі.
Я весь день про це думав.
Я знаю тебе все життя,
і жодного разу ти не з'являвся просто так, серед ночі,
а вчора вночі, саме у той момент, чому?
Ти відчув поклик?
Сестра Джо Коллі.
Я збрехав тобі про це. Вибач.
Прошу тебе вибачити мені за брехню.
Ось чому ти повернувся.
Суцільна і повна чесність. Це моя обітниця перед тобою.
Тож, Джо страждав, і на це не було причини.
Аварія, все,через що він пройшов у спільноті, відновитись неможливо…
Хто сказав?
Клішейована фраза – шляхи Господа невідомі, але це так.
Я можу присягнутися в цьому, і він діяв через мене.
І Джо Коллі кликали додому.
-Ти вбив його. -Не все так просто.
Ні. Ти, бляха, вбив його. Ти, і та штука.
Це неможливо змінити. Це зроблено, крапка,
так само як і те, що сталося з тобою, не можна повернути назад.
Ці дві речі є незмінними,
і ми разом маємо прийняти це у спокої.
-Що зі мною сталося? -Райлі…
-Що це за бісова штука? -Ти маєш заспокоїтись.
-Що це, бляха, було? -Ангел.
-Він прокинувся. Добре. -Трохи пошарпаний.
Ви і самі були не в найкращій формі, монсеньйоре.
Спочатку – ні.
Просто хотіла переконатися, що все йде за планом,
якщо ви хотіли, щоб Стердж поми…
Ні, поки ні. Ми все ще у хащах. Але…
Я радий, що ти тут, Беверлі. Якраз, коли ти потрібна.
Підійди. Стань тут. Стань…
Стань тут.
-Ви впевнені? -Так.
Ближче.
-Ви впевнені, що це хороша ідея? -Так. Я зупиню його.
-Зупиниш мене? -Добре.
-Зупиниш, тобто? -Так. Добре.
Просто… Відпусти мене. Я хочу додому.
Я просто хочу… піти додому.
Ось тут…
Відчуваєш, так?
Ось воно. Так, трохи ближче.
Так.
Так. Трохи ближче. Спокійно.
-Що за… -Я слідкую.
Добре.
Відчуваєш?
Так.
Добре. Боже, Небесний Батьку, чого не зміню, дай супокій прийняти мені;
що можу, дай звагу змінити.
-Дякую, Беверлі. -Звісно.
Райлі, я рада бачити тебе з нами.
Так.
Ми зі Стерджем поруч, якщо будете готові йти далі.
Так, я відсуну завісу, коли ми закінчимо.
Агов.
Сильна штука, скажи?
Мені шкода, що тобі боляче.
Справді.
Але це мине.
Усе мине.
Що ти відчував, коли вона була поряд?
Я знаю відповідь, ти не маєш вдавати.
Ти відчував голод. Болісний голод.
І бачив дещо.
Бачив, що наближаєшся. І усе стало червоним, чи не так?
Щось у тобі почало змінюватись.
Це майже як провалитись у сон, чи не так?
Ти був при тямі, коли накинувся на неї.
Я не знаю, що сталося.
Я знаю. Ти був при тямі, але це було мимоволі, так?
Ніби твоє тіло підкорювалось владі іншого. Так.
І це повториться. Тому ти маєш вислухати.
Послухай Святий Дух, нашу свідомість.
Знаєш, я теж це проходив.
Мене відновили.
Мене омолодили. Мене очистили.
І потім, як і Ісус до мене, я помер.
Я помер на підлозі, ось там.
І тоді я воскрес, я був наляканий, нічого не розумів,
і ця тяга всередині, ця потужня воля,
і я відчував те ж, що і ти.
Моя воля стала Його волею, і Він мене направляв,
Джо забрали, і я витримав. Мене наповнювали.
-Вбивця. -Гадаю, що так, але ось що.
Я не відчував провини. Взагалі.
І знаючи, що я маю іі відчувати, але визнаючи, що цього не було,
знаходив благодать там, де мала бути провина, я з цим боровся.
Я молився про це. Але потім Бев Кін показала мені це.
До євреїв 9:14.
«Наскільки ж більше кров Христова,
що Себе, непорочного, Богу приніс Святим Духом,
очистить наше сумління від учинків смертних
щоб служити нам Богові Живому!»
«Очистить наше сумління, щоб служити нам Богові Живому!»
Я прочитав цей уривок, і благодать Духа Святого зійшла на мене.
Він забрав ту провину.
Він очистив мою совість, бо я просто виконав Його волю.
Був Його обранцем. Можливо, вбивцею. Так само і Мойсей.
Йосиф. Павло, мій тезка.
Не дивина, як для воїна Господнього.
Я й у цій кімнаті не сам такий. Чи не так? Ти ж убивав.
Я не пам'ятаю цього.
Ти був п'яний, ти не пам'ятаєш.
Я був п'яний. Я був на вечірці, була вечірка, і я забагато випив.
-Тільки не роби цього. -Так і було.
У цьому є сенс.
Тут є мета, яку ти навмисно ігноруєш.
Усе було в біса звичайно.
Не було навіть слідів протектора на моїй стороні дороги.
Я не тиснув на гальма.
Я навіть їх не торкнувся.
Я просто спав за кермом. Ось, що сталося.
Тож, не розповідай мені, як Бог через тебе говорить, або Його волю.
Ти нічого про мене не знаєш. І наші історії не однакові.
-Ти відчуваєш провину. Докори… -Так.
-Кожного дня? -Так.
-Навіть якщо ти не навмисне? -Так?
Я вбив Джо. Своїмии власними руками, і я не відчуваю провини.
Взагалі. Жодних докорів. Мене вберегли від цього.
-Що ти думаєш про це? -Це жахливо.
-Що ти відчуваєш? -Злість.
-Ні. Що ти відчуваєш? -Довбану злість.
Ні!
Я обіцяв тобі повну чесність, і я даю тобі це,
і мені набридла твоя брехня, Райлі Флінне!
Я прощав це знову і знову, але сьогодні для нас це дуже важливо,
і я завершив! Тільки чесність! Що ти відчуваєш?
Заздрість.
Бог і Небесний Батько,
чого не зміню, дай супокій прийняти мені;
що можу, дай звагу змінити.
Відвага, Райлі Флінне. Відвага. Пошукаємо її. Відвагу.
Змінити те, що можемо.
Бог тебе повернув. Гаразд? На це є причина.
Твоя аварія, мить пекла на землі,
ти кажеш, що від цього нікому не було добре, але це ж не так?
Та це привело тебе сюди, на цей острів,
в один з найважливіших моментів історії нашого світу.
Будь відважний. Бог обрав тебе.
І ту провину, до якої ти чіпляєшся, можна відпустити.
Бог вже тебе змінив. І тепер ти просто маєш виявити відвагу.
Тож, знайди її. Добре?
Відвага.
І, до речі, вибач, що ти злякався
вчора вночі.
І я був наляканий, коли це сталося зі мною.
Як і усі,
коли зустрічають ангела у Біблії, усі налякані.
Марія злякалася Гавриїла, а він прийшов з гарними новинами.
Ангели завжди мають казати: «Не бійтеся.»,
тому що завжди, щоразу,
люди налякані.
Так? Мойсей злякався, коли побачив палаючий кущ.
Ісус був наляканий своєю власною вірою.
Він упав на коліна у Гетсиманському саду, і молився…
Він молився, щоб його помилували.
Усі люди біля Його могили, коли вони відкотили скелю,
вони усі боялися.
Усі. Чудеса. Справжня сила Творця.
Страшно.
Але все ж таки, мені шкода, що ти злякався.
Ти щось їв?
Коли той ангел уп'явся у мою шию,
а кров стікала на підлогу.
Ти… приєднався?
Повна чесність, сам казав.
Так.
Як ваші справи? Хоча, я уявляю.
Це не зовсім правда. Я не маю уявляти, не все.
Я бачила це.
І монсеньйор був наляканий.
Нас усіх перевіряли, але чомусь, Райлі Флінне, Бог обрав тебе.
Ти отримав це благословіння, і ми не будемо обговорювати Його волю.
Це все, що зараз важливо.
Тебе перевіряють, як і його, і усіх нас.
І ми з тобою.
Ми з тобою, так, як тіло єдине,
але має багато сполук, у всіх своїх членах,
і вони є одним цілим. Як і Ісус.
Ми тут, щоб благословити тебе. Підтримати. За Божою Волею.
-Божою Волею? -Так.
Так. І не смійся, Райлі.
Не жартуй з Волі Божої.
Ми знаємо з Його слів, так, Стердже?
«Хто тіло Моє споживає і кров Мою п'є, той матиме вічне життя.»
-І? -І «Я…»
«і того воскрешу Я останнього дня,
тіло Моє – то правдива пожива, Моя ж кров – то правдиве пиття.»
«Хто тіло Моє споживає і кров Мою п'є,
той в Мені перебуває, а Я – в ньому.» Євангеліє від Іоанна.
Досить точно, чи не так?
Тобто, він не грає словами, чи не так?
А це?
Це є у Євангелії?
Чому б ні, любий.
Це Одкровення.
«Четвертий Ангел вилив чашу свою на сонце,
і дано йому палити людей вогнем».
Розділ 16, вірш 8.
Ось це, щодо повернення Ісуса до нас.
Нам з самого початку казали, що це нелегко.
Монсеньйору Прюїтові дісталось.
Навіть йому.
Але це…
У книзі усе є, Райлі.
Сім чаш Божого гніву вилилося на друге пришестя.
Кінець світу.
Четверта чаша над сонцем, п'ята чаша, так як ти запитав,
п'ята чаша Божого гніву занурює світ у темряву,
що не буде для тебе проблемою. Або для монсеньйора. Чи не так?
Начебто він готує тебе до цього.
Ти сидиш там, благословенний серед людей, посміхаючись, коли я кажу «Божа Воля».
Я гніваюсь.
Я знаю.
Він навіть не розуміє, що йому дано, і я вважаю це образливим.
Це несуттєво, Бев.
Я знаю.
Я знаю, гаразд.
«І чашу взяв Він по вечері».
«І так само подяку їм віддав».
«Ісус подав учням чашу і сказав:
Візьміть її усі та й пийте з неї».
«Ця чаша – Новий Заповіт у Моїй крові,
що за вас проливається і за кожного. Щоб гріхи вам всім простились.»
«Це робіть на спомин про Мене.»
Амінь.
-Ні. -Не будь дурним.
«Хто п'є чашу Господню негідно,
той буде винний супроти тіла та крові Господньої.
Той, хто їсть і п'є, не розважаючи про тіло Христа,
він їсть і п'є суд супроти себе!"
Усе добре, Райлі. Це прийде.
Це те, що не можна змінити.
Прийми це, зі спокоєм і мудрістю.
Амінь.
Мудрість.
Мудрість відрізнити речі, які ми можемо змінити,
які не можемо, і які змінювати не варто.
Як ти почуваєшся? Краще, ні?
Мудрість. Ти і я, Райлі, ми – перші.
Ми знаємо, ми бачили. Ми благословенні.
Та на цьому острові є багато тих,
хто також благословенний,
та вони навіть не знають про це. Не здогадуються.
Те, що ми робимо, це добре. Що маємо робити. Це добре.
Навіть те, що, нам здається, ми не хочемо робити.
Голод, спрага – це добре.
Ось чому ми не відчуваємо провини, коли піддаємося їм.
І ось чому нам краще після. І ось чому ми ділимося цим даром.
Подивися, що він зробив.
Що краплина крові ангела зробила з усіма нами.
З твоїми батьками, з Лізою, з багатьма з цієї спільноти,
подивися на добро, яке він приніс. Подивися.
Думай про це тепле відчуття, що в тобі зараз.
Думай про це, і скажи мені. Ти відчуваєш спокій?
Ти не голодний?
Твої наміри чисті?
Твоя воля передана вищій силі? Ти відчуваєш спокій?
Хвала Богові.
«І мир Божий,
що вищий від усякого розуму, хай береже серця ваші й ваші думки.»
Благослови тебе Бог, хлопче.
Ти завжди був благословенним.
Такий розумник. І ти завжди слухав.
Дякую, що слухав сьогодні, це дуже важливо.
-Вибачте, що перериваю. -Нічого.
Сонце сіло. Люди скоро почнуть приходити.
Чудово. Що ж…
Гадаю, це все.
Це все?
-Так. От і вся зустріч. -І що далі?
-Можеш іти. -Так просто?
Так просто.
Чудеса, що на тебе там чекають,
ти побачиш речі, які раніше ніколи не бачив.
Кольори, світло. Ти будеш чути, відчувати.
Світ стане яскравішим.
Він гуде, Райлі, з Його славою. Побачиш.
Монсеньйоре, здається, ми погодились, що йому варто лишитися…
Все добре, Беверлі.
Не всі готові до Господнього одкровення, Райлі.
Ісус подбав про те, щоб показати їм достатньо, але не занадто.
-Беверлі і Стердж, Вейд і Доллі… -Мер?
Саме так. Вони також благословенні, обрані.
Вони вважають, що ти маєш лишитися тут, але я так не думаю.
Свобода волі. У цьому суть, чи не так? У цьому вся суть.
Я вірю в тебе.
У серці люди планують свій шлях, та Господь вирішує їхні кроки.
Я сподіваюся побачити тебе на месі. Приходь.
Приходь, будь з нами.
Приходь побути з родиною, як і всі ми.
Твоє спокутування, Райлі, воно глибоке.
Це було б натхненням для всіх нас, для стількох у цих лавах,
що будуть боротися з тими ж страхами, з якими боровся ти.
Ви впевнені, що йому не варто лишитись?
-Тепер ти знаєш. -Може, хоча б на ніч.
Ти – носій доброї новини, подумай про це.
Голод повернеться, коли на те буде Воля Божа,
і незабаром ти всього себе віддаси цьому,
Його Волі, і ти почуєш у своїй голові
голос Його ангела, спершу – наче твої думки,
але потім – гучніше і гучніше. І він прошепоче тобі план Господа.
Я чую його щоразу виразніше. Що більше я віддаюся Богу,
то більше я чую голос Його ангела, і ти також почуєш.
Усе добре.
Тебе будуть штовхати до дій,
і щось ти не зможеш змінити.
Та з ким би ти не розмовляв,
хто б не служив Божим наміром для тебе,
якщо ти дозволиш їм себе випити,
з'їсти твоєї плоті й випити твоєї крові, а ти – їхньої,
то це буде причастям святих, пам'ятай…
що це дар.
І Бог підкаже тобі, з ким варто поділитися.
Я переймаюся за нього. На нього не можна покластися.
-Бог обирає своїх вірних, Беверлі. -Що як він розповість комусь?
А що? Апостоли для цього і потрібні.
Двері відчинено, якщо відчинено й ворота.
Як ще поширюється Блага звістка?
ГОЛОВНА ВУЛИЦЯ
Те, що здається жахливим, насправді добре, через свої наміри.
Ласкаво просимо до Армії Божої.
Так, на нас чекають великі справи.
Мамо. Мамо, чекай.
Що сталося? Мамо, зупинися.
Я не хочу, щоб ти сюди ще хоч раз повернулася.
Що?
Це не моя церква. І я більше не знаю цього чоловіка.
Оце так історія.
І припустимо, що якась її частина правдива.
Припустимо.
Тож, ти розповів мені цю історію, ти…
привів мене сюди, ти…
привів мене туди, звідки мені нема куди дітися.
Чому?
Ти привів мене сюди,
звідки мені нема куди дітися, щоб зробити що?
Щоб сказати, що тобі треба допомога?
Щоб налякати?
Я не зовсім вірю, що ти налякав би мене.
Я не вірю в це.
І навіть якщо так…
Мене і гірше лякали, я не…
Я більше цього не дозволю.
Я не боюся.
Тебе – ні.
Мій любий.
Якщо ти хворий і тобі потрібна допомога, мене це не лякає.
Я допоможу тобі.
Я пройду через це з тобою, без засудження й страху.
Просто скажи мені, що тобі треба.
Скажи мені, чому ми тут.
Чого ти хочеш.
Ти не…
помилялась, коли сказала, чому я привів тебе сюди. Я не…
не привів тебе сюди налякати чи ізолювати.
Я привів тебе сюди, щоб мені було нікуди подітись.
Я не такий сильний, як ти.
І ніколи не був.
Чого я хочу?
Я хочу, щоб ти взяла цей човен і попливла на материк,
покинула це місце і ніколи не верталася.
Але я знав, що ти б не зробила цього.
Я знав, що ти не повіриш у це, поки не побачиш.
Я хочу, щоб ти… тікала.
Але я гадаю, ти повернешся
й намагатимешся їх урятувати.
І мені шкода, що ти маєш це бачити.
Я кохаю тебе, Ерін Ґрін.
І кохав усе життя.
Так чи інакше.
І я тебе кохаю.
Я старався.