EN NETFLIX-SERIE
BOG VI: APOSTLENES GERNINGER
MOR & FAR
PÅSKEMIDNATSMESSE - ALLE VELK
Pis.
Erin.
Jeg behøver hjælp.
Nu tror du, at jeg er skør.
Jeg har lige hørt det komme ud af min mund, og jeg tror, at jeg er skør.
Ja.
Det lyder skørt.
Har du hørt om…
…Ignaz Semmelweis?
Nej.
Han var ungarsk læge i 1840'erne.
Han stod i spidsen for to fødeafdelinger.
Et fremragende universitetshospital,
fødsel til obduktion, alt imellem.
Den anden en klinik for kvinder, der ikke havde råd til lægelig pleje.
Den blev ikke ledet af læger, men af jordemødre.
Ikke overraskende havde den ene klinik en højere dødelighedsprocent.
Men hvilken overraskede.
Det var den første.
Universitetshospitalet. Dødelighedsprocenten var rystende.
Kvinder overlevede bedre, hvis de fødte på gaden.
Men det gav ingen mening, og det drev ham til vanvid.
Han lavede undersøgelser og var ved at blive tosset,
indtil han endelig foreslog,
måske var det uden grund,
men de burde måske vaske hænder.
Efter de udførte obduktioner. Før de gik ind på fødeafdelingen.
Han indførte obligatorisk vask med klorin.
Og dødeligheden faldt brat.
Videnskabsfolk flåede ham levende.
Bakterieteorien blev accepteret to årtier senere.
Tanker i den retning blev mødt med foragt, spot, landsforvisning.
Semmelweis blev overdraget til en sindssygeanstalt.
Af en anden forsker.
Der døde han.
Og da de erstattede ham på klinikkerne
og afskaffede den latterlige vask af hænder
steg dødeligheden igen.
Så ja, Erin, din historie er skør.
Lad mig fortælle dig noget skørt, nu vi er i gang.
Jeg mener…
Hvad er lidt galskab mellem venner?
Min mor er kommet sig på en…
"Uhørt måde" dækker det ikke helt.
Og jeg har forsøgt at forstå det i al stilhed,
for hvis jeg fortæller i medicinske kredse, hvad jeg ser,
vil de tro, at jeg er skør.
De vil tro, at jeg er sindssyg.
Så jeg har udtaget prøver. Masser.
Jeg har taget blodprøver for at sende dem til fastlandet,
men de er ikke sendt, for jeg bliver ved med at gøre det her.
Bare for at se det igen.
Sådan er det med forskning.
Den behandler det synlige. Det, som kan afprøves og gentages.
Du siger, at Riley Flynn brød i brand i sollyset?
Det stemmer.
Han brændte bogstaveligt talt i solen?
Du har ret, Erin. Det er skørt.
Det er polstret rum-psykotisk sindssygt.
Bindegalt.
Jøsses!
Hvad laver du derinde?
Der går ikke en dag, uden at du sætter brandalarmen i gang.
Ja, mor.
Jeg er gal. Vi er alle parate til galeanstalten.
Monsignore, du skal være forsigtig.
Gardinerne er trukket fra.
Han er død.
Hvordan kan jeg vide det?
Måske på samme måde, som jeg vidste, at Leeza kunne gå.
Og samme måde som jeg kan høre englens stemme.
Solen stod op, og jeg vidste det.
Han er væk.
-Det gør mig ondt. -Det var en gave.
Han forspildte den.
"For syndens løn er død, men Guds nådegave er evigt liv
i Kristus Jesus, vor Herre." Fri vilje.
Hjertet bliver knust af hans valg… Hvordan må Gud føle for verden?
Ja.
Jeg er ked af, at Riley traf det valg.
Det knuser dit hjerte, men det er ikke den værste del, vel?
Visse folk stiller sig ikke tilfredse med at ødelægge det for sig selv.
De skal også forgifte det for andre.
Jeg er ked af at sige det og at tænke sådan,
men verden er verden, og vi må være kloge.
"Snilde som slanger og enfoldige som duer", sagde Han.
Gud ved, hvem han talte med hele natten.
Gud ved, hvad han ellers har gjort
for at berøve andre Guds nåde.
Judas var også en del af Guds plan.
Judas var en del af den.
Apostlenes gerninger.
Da disse modige, første disciple blev sendt ud i verden
som får blandt ulve: "Var de troende af samme hjerte og sind."
"Ingen pådrog sig rettigheder,
men de delte alt, de havde."
Der vil være andre som Riley. Det er der altid.
Som forgifter de rettroendes tillid til Gud.
Men i aften
tror vi på vores kirke. Lad os dele, hvad vi har.
Påskens midnatsmesse har altid været en dåbens aften.
Ikke sandt?
Der er en blodsygdom ved navn erytropoietisk protoporfyri. EPP.
Mange myter kommer fra EPP.
Folk med lidelsen er ekstremt følsomme over for lys.
De får forbrændinger og blærer i solen. Og er anæmiske.
Så det er en blodsygdom?
Ikke det her. Nej.
Men måske i samme familie.
Som forkølelse
og byldepest er i samme familie.
Hvad nu, hvis noget er blevet indtaget af folk på øen.
En virus. Et enzym. En ny celletype.
En slags parasit. Hvem ved?
Noget, der reparerer ødelagte celler,
er voldsomt lysfølsomt og forårsager en vanvittig anæmi.
En desperat sult efter jern. Jern i blod.
Først er kun en lille del til stede i blodet.
Men som forholdet stiger, bliver de fysiske ændringer
mere udtalte.
Mor, når jeg anbringer dit blod i solen og også dit, Erin,
brænder det op og efterlader jeres almindelige blod.
Mit blod?
Også dit.
Jeg tog en blodprøve efter…
Og tog jeg Leeza Scarboroughs blod
efter hændelsen, ville vi se det samme.
Men jeres blod er stadig mest normalt
og består af kedelige gamle røde blodceller.
Men Riley må have haft mere i sit blodomløb,
så da de ultraviolette stråler penetrerede hans hud,
antændtes hans blod, der nu var hårdt angrebet af den her ting.
Den her ting?
Hvis man indtager det…
Hvad ville der ske, hvis man var gravid?
Hvad sker der så?
Hypotetisk set er en graviditet en fremmed tilstedeværelse i en krop.
Der sker en masse processer, der forhindrer moderens krop
i at angribe fosteret. Men af og til…
Men hypotetisk set, taget tingens aggressivitet i betragtning,
vil den også kunne angribe et foster.
Kan man stoppe den?
Hvis det meste af ens blod er ens eget?
Kan man stoppe processen?
Det ved jeg ikke. Ingen anelse.
Jeg tror, at når man indtager gift eller alkohol
og stopper med at tage det før et vist punkt,
kan kroppen måske stå imod.
Frafiltrere, som den gør med andre skadelige stoffer.
Det vil jeg gerne tro.
Helt ærligt har jeg ingen anelse.
Okay.
Hvad gør vi nu?
Riley.
Jeg prøver at huske, hvad han sagde til sidst.
Jeg kan ikke huske det hele. Ikke helt.
Men jeg husker en ting ret godt.
Han sagde: "Flygt."
Hallo?
Ed Flynn! Godmorgen.
Hej. Må jeg…
Undskyld afbrydelsen.
Det gør ikke noget. Vi gør klar til i aften.
Er du okay, Dolly?
Hvad kan vi gøre for dig, Ed?
Kan vi gå en tur?
Det er lidt privat.
-Faktisk… -Vi var på vej ud.
Vi har meget at gøre i dag.
Vi går.
-Dolly. -Ed.
Wade.
-Ed. -Sturge.
Gud velsigne dig, Ed.
Vi ses i aften.
-Undskyld, jeg forstyrrer. -Slet ikke.
Jeg ved ikke, hvordan jeg skal sige det, så jeg siger det lige ud.
Min søn. Du har fået ham til at skrive breve?
-Gøre bod? -Ja.
Det hører med til bedringsprocessen. Det arbejder vi på.
Nå, men…
Han har det vist ikke godt.
Det er ingen overraskelse for dig, mig eller nogen andre, men…
Han har skrevet breve.
Til mig, sin mor.
Jeg læste først mine, og det var foruroligende.
Så læste Annie sine, og hendes var…
Han har det klart ikke godt.
Jeg mener, det her er…
Det er skørt. Det er vrangforestillinger.
Jeg ved ikke, hvor han er. Hvor jeg skal lede.
Jeg ved ikke, hvor jeg skal gå hen. Ikke til sheriffen.
Hvis han er syg, og mit opkald tilkalder politiet,
bliver han måske sendt tilbage,
og det er mig, der er årsagen…
Du har tilbragt tid med ham.
Du må være den rette at spørge.
Jeg tror…
Han kan have gjort noget ved sig selv.
Brevene virker som et farvel.
Jeg måtte spørge dig,
for hvad han end havde af vrangforestillinger, var du i centrum.
Han har sagt vanvittige ting om dig.
Det er jeg ked af at høre.
Svaret er ja.
Riley havde… Har det ikke godt.
Okay.
Ed, du må ikke have det sådan.
Tro på mig.
Vi havde det svært.
Vi talte to forskellige sprog.
Gjorde mit bedste.
Vi ved det ikke, Ed.
Måske en druktur.
Måske har han taget færgen til fastlandet.
Han er et dårligt sted. Tro ikke det værste.
Tro det bedste.
Det lærer Gud os om at være forældre.
Gør, som han gør.
Du elsker din søn, som Gud elsker os. Tro det bedste.
Skal jeg tage brevene
og se, om det udløser noget?
Jeg ville alligevel give dig dem,
et af dem er til monsignore Pruitt.
Det har jeg ikke åbnet.
Jeg ville ikke belemre staklen.
Hvis han husker, hvem Riley er.
Det gør han.
Du ved bedst, om vi skal sende det til ham.
Messedreng til sin præst. Jeg tænkte måske…
Jeg ved ikke…
HUSK, AT VI ER STØV, OG TIL STØV SKAL VI BLIVE.
Erin.
Hvordan…
-Hvordan har du det? -Tja…
Jeg håbede, at du, Ed og Warren ville…
Jeg tager til fastlandet i aften. Jeg tager Belle.
Jeg håbede, at I ville tage med mig.
Du søde. Det er…
Det er sørme en underlig anmodning.
Nej, vi har messe i aften. Påskemesse.
Og hvorfor skulle vi…
Er alt i orden?
Hvad end vi kan gøre, er vi her.
I stedet tænkte jeg over,
om du kunne hjælpe mig.
Jeg…
For at sige det lige ud…
Jeg er bekymret for Riley.
Og måske hvis du sagde til ham,
at han skulle komme hjem.
Jeg vil ikke blande mig i hans sager.
Men der er gået dage nu.
Måske kunne du få ham hjem i aften.
Vi kunne spise middag før messen.
Riley er død.
Det er han.
Det gør mig ondt.
Men han er borte.
Han sagde, at kunne jeg, skulle jeg få hans familie i sikkerhed.
-Han ville have jer væk. -Ti.
-Det gør mig ondt. -Ti stille.
Vi har altid prøvet. Hele familien har altid prøvet
at være der for dig, og det har vi altid været.
-Hvorfor siger du sådan noget? -Det gør mig ondt.
Hvorfor siger du sådan noget?
Det er ikke sjovt.
Hvad er der galt med dig?
-Fru Flynn… -Forsvind!
-Hvad? -Jeg ved det.
Jeg tager til fastlandet i eftermiddag.
Jeg tager mine prøver med
og får dem bekræftet af mine kolleger,
og så kommer jeg tilbage.
Med hjælp.
Du siger, at en smitte bevidst bliver spredt
i Skt. Patrick.
Det mistænker jeg, skønt det lyder…
-Hvad beder du mig om? -Jeg beder dig vel om at kigge på det.
Kigge på hvad?
Kigge på Skt. Patrick?
Og for at forstå det helt,
fordi nogle af din mors blodprøver blev ødelagt?
-Jeg ved, det er meget at bede om. -Gør du?
Gør du?
Ved du, hvorfor jeg er her?
Det har du vist ikke fortalt.
Jeg har vist ikke fortalt det til nogen.
Ingen har spurgt.
Jeg var 21 den 11. september.
Jeg så det i tv på kollegiet og græd.
Som barn var jeg slet ikke religiøs.
Men jeg gik i moskéen den dag, fordi man donerede blod,
og køen var milelang.
Jeg ville hjælpe.
Jeg ville beskytte dette land.
Jeg flyttede til New York og meldte mig til politioplæring.
Nogle af mine venner var ikke glade.
"NYPD er imod os", sagde de. Men jeg sagde, at de tog fejl.
"De skal ikke være bange for os.
Jeg vil vise, hvem vi er."
Så jeg arbejdede mig op.
Færdsel, oversættelse, transskription af aflytninger, så prostitution.
Jeg blev gift. Ali blev født, og jeg blev forfremmet. Kriminalbetjent.
Clearet til tophemmeligt i den fælles task force mod terrorisme.
Jeg hjalp FBI med at bekæmpe terrorisme.
Vi arresterede folk. Små ting, hash, parkeringsbøder
og pressede dem, hvis de var muslimer.
"Vi lader anklagen falde, hvis du hjælper os.
Gå i moskéen og lyt."
Jeg troede, at vi skulle bekæmpe terrorister.
Ikke få et hashvrag af en studerende til at udspionere amerikanere.
Så jeg beklagede mig.
Forsigtigt. En gang.
Alt ændrede sig.
Jeg blev overvåget af andre strissere.
De havde et officielt dossier om mig.
Og ikke kun mig. Efter 11. september
blev muslimer hurtigt forfremmet. Specielt hvis vi kunne sproget,
hvis vi havde sproglig og kulturel viden.
Det gjorde os eftertragtede.
Men de begyndte at tænke,
at når så mange af os havde fået virkelig autoritet,
hørte det måske med til planen?
Måske var vi spioner?
Måske var vi infiltratorer?
Måske var vi dobbeltagenter? Og de gik i panik.
Vi blev overvåget.
Vi blev aflyttet. Også civilt. Overvåget i moskeer, caféer.
Og pludselig var jeg tilbage i uniform.
Nattevagter, gadepatruljering.
Og jeg forstod bedre og bedre, at de ikke længere havde tiltro.
Jeg fortsætter.
Holder hovedet højt.
Værdighed.
Det ord bruger min kone.
"Vis dem værdighed."
Og så fik hun diagnosen.
Og hendes værdighed forsvandt.
Og så var hun borte.
Og jeg kunne ikke…
Ali og jeg tog så langt væk, vi kunne. Og jeg fandt det her arbejde.
Den her lille ø.
Så søvnig, at den kunne være død.
Ingen valg, intet personale. Bare et lille lokale bagest i en købmand,
og en flok fiskere uden forsætlige voldsforbrydelser
i næsten et århundrede, og jeg tiggede om jobbet.
Værdighed.
Ali dødkeder sig.
Men er sikker.
Og jeg tror stadig, at jeg kan flytte verden den millimeter.
Måske kan vi gøre en forskel her.
Ikke i den store by, men i den her lille landsby.
Vinde over skoleforeninger og kalde det en sejr for islam.
Så jeg truer ikke.
Jeg går ikke over grænsen eller trænger mig på.
Jeg går ikke med pistol.
Og dog…
Og dog
ser Beverly Keane og et par andre
på mig, som om jeg er skide Osama bin Laden.
Og skal jeg
undersøge Skt. Patrick?
Hvis det betyder noget,
ønsker jeg virkelig, at jeg tager fejl.
Husk på, at hvis det her varer ved,
baserer du det på en tredjehåndsberetning fra Riley Flynn.
Ikke den mest pålidelige person på øen.
Går du ikke med pistol?
Unødvendigt.
Hvor er Belle?
Jeg kan tælle på en hånd, de gange båden er forsinket.
I min tid.
Kan jeg hjælpe jer?
-Vi leder efter Belle? -Ingen Belle i dag.
Borgmesteren sendte den til reparation.
Nogle dele blev tilbagekaldt.
Belle og Breeze blev sendt afsted i eftermiddags.
Begge to.
Han gik ud fra, at få forlod øen om eftermiddagen.
Det er snarere om morgenen.
Tager I fra øen her i eftermiddag?
I går glip af midnatsmessen.
Er Breeze tilbage i morgen tidlig?
Det tror jeg, men det er svært at sige.
Men er du bekymret, doktor, så tal med borgmesteren.
Han kan sikkert berolige dig.
Sikkert.
Har jeg brug for at komme over,
kan jeg bede en fisker om at sejle mig, ikke?
Der er mange både på øen.
Du vedligeholder dem alle, ikke?
Det gør jeg vel.
Som den du er på lige nu.
Jep. Jeg justerer lidt.
Glem den nu ikke.
Påskemessen.
CROCKETT ISLANDS SHERIF SAVNEDE PERSONER
-Ja. -Sturge.
Hej, sherif. Hvad vil du?
Ikke noget. Vi har ingen strøm.
-Jeg ville høre, om du vidste… -Hele øen, er jeg bange for.
-Strømafbrydelse? -Det sker af og til.
Går noget løst under vandet,
kan hovedlinjen påvirkes.
Jeg tager forbi elværket
og tager et kig.
-Har du brug for selskab? -Nej.
Hold mig underrettet.
Ja.
Det er den sidste.
Hvad med bådene?
Jeg har klaret halvdelen. Jeg tager resten inden messen.
Vi venter med masten.
Den tager vi sidst.
Når folk sover eller er i kirke.
Sheriffen er allerede opmærksom. Mobiltelefonen er måske for drastisk.
Jeg tager mig af det.
Så færgerne og lyset.
Sturge laver service på fiskerbåde sidst på dagen op til påskeweekenden.
Hvis mobilmasten går ned, er vi helt afskåret.
Fuldstændigt.
Hvad med de mindre både? Robåde, kanoer?
Vi er omgivet af vand i 45 kilometer i alle retninger.
Det er ikke en mulighed.
Hele byen vil være til messe i aften.
Ikke mig og ikke Sarah.
Jeg har sagt aldrig igen, selv før vi havde hørt alt det.
Tak, fordi I har taget imod mig i dag.
Men jeg tager med i aften.
-Hvorfor? -Fordi jeg ikke ved noget.
Jeg ved ikke, hvad der vil ske, om noget.
Jeg ved bare, at Riley ofrede alt.
Alt.
For han troede, jeg kunne hjælpe.
Færgerne er væk, og strømmen er afbrudt,
og der vil være folk, jeg elsker.
Som Riley elskede.
Så jeg vil være der.
Jeg vil være der.
Jeg savner, at du beder.
Det ville glæde mig, hvis du var med.
Okay.
-Er du klar til at sove? -I aften er der påskemesse.
Det er ved midnat. Det betyder meget for mig, at du går med.
Vi har talt om det. Jeg vil ikke…
Jeg ved det, men de bliver ved med at fortælle,
hvor vigtig messen er.
Ooker siger, at fader Paul har haft travlt.
Der vil være en stor overraskelse.
Han sagde noget om at dele et mirakel i aften.
Et mirakel?
Hvis det er et mirakel, endnu et,
vil jeg bare have, at du er der. Så vi kan se det sammen.
Kommer du med?
-Glædelig påske. -Glædelig påske, frk. Keane.
Hvordan skal vi begynde?
Jeg har samlet så mange lys, jeg kunne,
som vi ikke bruger i kirken.
Vi begynder oppe ad gaden,
krydser over til pladsen rundt om østbredden og til kirken.
Lad folk høre os.
Jeg har udskrifter af salmerne. Wade, vil du?
Selvfølgelig.
-Til dig. -Tak.
Dolly.
"Syng en ny sang for Herren.
Syng for Herren, hele jorden."
Tak. Gå med os.
Glædelig påske.
INGEN FORBINDELSE
Det her er noget af det smukkeste, jeg nogensinde har set.
Nogle har måske bemærket, at jeg bærer en gylden messehagel i aften.
Jeg havde den på den første dag
i den nye pagt.
Bev irettesatte mig faktisk
og spurgte, hvorfor jeg bar den på en dag i det almindelige kirkeår.
Jeg kunne ikke fortælle hende det dengang, men nu kan jeg sige,
at jeg valgte den, fordi det ikke var en almindelig søndag.
Langt fra.
Jeg havde grund til at fejre det. Det var en hellig dag.
I aften vil det også blive anderledes.
I aften er begyndelsen på en ny epoke.
Vi fejrer genopstandelsen i aften,
og det vil vi gøre mere end nogensinde.
Men først
velsign mig, brødre og søstre, for jeg har syndet.
Det er længe siden, at jeg har skriftet,
og det er på høje tid,
men her er min synd.
Jeg har løjet for jer.
Jeg kom ikke for at afløse monsignore Pruitt.
Han kommer sig ikke på et hospital på fastlandet. Han er sund og rask.
Han blev velsignet.
Som I alle er blevet velsignet, er han blevet helbredt.
Han er blevet hel og ung som jer.
Han var blevet helbredt, længe før I så dette ansigt.
Han var den første, og han står lige foran jer
og beder om jeres tilgivelse.
Nogle af jer må have tænkt det før
bagerst i sindet. Sind, der er så trænet af verden
til at overhøre den stemme, for hvordan kan det være muligt?
Det ville være umuligt. Men intet er umuligt hos Gud.
Som vi har set det.
Jeg var fortabt og forvirret, træt og gammel,
på vejen til Damaskus,
da en Herrens engel viste sig for mig og skænkede mig
Guds helbredende nådegave.
Og jeg blev helbredt, som I alle er blevet helbredt.
Jeg kom tilbage og tog Herrens engel med,
så han kan velsigne os alle. Og vi har set mirakler.
Vores nye legemer.
Legemets genopstandelse, nyt og evigt liv.
I aften vil vi blive prøvet, blot lidt,
men vi vil blive prøvet, som Jesus blev.
Jeg var bange, da den nye pagt blev indfriet.
Bange som vores frelser, men "den, som siger, han bliver i ham,
skylder også selv at leve, som han levede."
"Vær som Kristus."
Jeg fulgte ham ind i mørkets dal,
og som vores Herre oplevede jeg død.
Gudskelov kort. Troens spring. Et skridt på vandet.
Han bad mig ikke om andet, og som Jesus vil I tvivle,
I vil føle frygt, men tro mig, jeg lover jer, brødre og søstre,
følger I mig, følger I os, følger I ham,
vil han hæve jer i sin pragt
til evigt liv.
Der er en pris at betale for evigt liv,
som der var for vores frelser.
Og hver af os får i aften muligheden
for at betale den pris.
Men først…
Jeg ved, at efter alt vi har været igennem,
er det svært at tro. Så jeg inviterer jer, som Jesus inviterede Thomas,
til selv at bevidne det.
Sturge.
"Og jeg, Johannes, så den hellige by, det ny Jerusalem,
komme ned fra himlen fra Gud,
rede som en brud, der er smykket for sin brudgom.
Jeg hørte en røst fra himlen sige:
1080 - DØDELIG GIFT
'Nu er Guds bolig hos menneskene,
og han vil bo hos dem, og de skal være hans folk,
og Gud vil selv være hos dem.
Han vil tørre hver tåre fra deres øjne, og døden skal ikke være mere.
Ej heller sorg, ej heller skrig, ej heller pine skal være mere.
Thi det, der var før, er forsvundet.'
Og han, der sidder på tronen, sagde:
'Se, jeg gør alting nyt.'
'Jeg er Alfa og Omega, begyndelsen og enden.
De, der tørster, vil jeg frit lade drikke
af kilden med det livgivende vand.'"
Det vil være skræmmende for os alle, men, Sturge, min broder i Kristus,
er du bange?
Nej, fader. Det er jeg ikke.
Gud være med dig.
Jeg er med dig.
Jeg er med dig. Jeg er med ham.
Det er okay.
Han er okay.
Det er okay.
Det er snart forbi.
Det er okay.
Tro!
Tro, min broder. Tro!
-Det er okay. -Det er okay.
-Det er snart forbi. -Det er okay.
Snart.
Tro!
Bare et par minutter.
Legemet er dødt, men kun et øjeblik.
Påsken handler om legemets genopstandelse.
Det vil vi opleve.
Sherif.
Se.
"Da stod Herrens engel for dem. Og de blev grebet af frygt."
Hav tro.
Jeg ville ikke lade jer se, hvad I har set.
Jeg ville ikke bede jer om at vælge
uden først at vise jer Guds sendebud.
Og husk, brødre og søstre, tro på, at i Biblen,
hver gang de nævner en engel, når en engel viser sig for os mennesker,
bliver vi grebet af frygt.
"Og Herrens engel viste sig for ham
stående til højre for røgelsesofferalteret.
Zakarias blev forfærdet, da han så ham, og han blev grebet af frygt."
"Da stod Herrens engel foran dem.
Og Herrens herlighed strålede om dem, og de blev grebet af stor frygt.
Men englen sagde: 'Frygt ikke!'"
"Så tog de stenen væk
fra klippehulen, hvor den døde lå.
Jesus så op mod himlen og sagde:
'Fader, jeg takker dig, fordi du har hørt mig.'"
"'Tak, fordi du har hørt mig.'"
"Og han råbte med høj røst! 'Lazarus, kom herud!'
Og den døde kom ud!
Med strimler af linned viklet om fødder og hænder
og med et klæde viklet rundt om ansigtet. Jesus sagde til dem:
'Løs ham og lad ham gå!'"
Brødre og søstre, I er så tæt på frelse.
Miraklet er allerede i jer.
Englens blod er allerede i jeres årer,
men det er ufuldendt.
Den endelige forvandling sker først,
når I lader det jordiske legeme dø, så det guddommelige legeme kan vågne.
Et øjebliks tro. Det er Guds pris.
Blot et øjeblik med mod.
Et skridt ud af båden. Ud på vandet.
Et øjebliks ubehag. Jeres egen lille lidelse.
En frembåren gave, og så er vi genfødt.
Åbn jeres sind! Åbn jeres hjerter!
Lyt til stemmen. Stemmen bagerst i hovedet.
Stemmen, verden har forsøgt at gøre tavs og lært jer at overhøre.
Vores engels stemme siger: "Vær ikke bange."
Nej.
-Kom. -Far.
Far! Stop!
Sherif, jeg bønfalder dig om ikke at berøve dig selv for det.
Ikke at berøve din søn for muligheden for frelse.
Okay.
-Ingen rører sig! -Hey!
Ali, du kommer med mig nu.
Du kommer med mig nu.
Og vov at nærme jer min søn!
Sænk den. Der er ingen grund til at vifte med en pistol.
Bliv der!
Hvor vover du?
Hvor vover du at bringe et våben ind i Guds hus!
Gud velsigne dig, min søn, for at vise et eksempel på mod.
Denne unge mand vælger Gud
på trods af pres fra sin egen far.
Vi bør alle være frygtløse.
Tak, fordi du viser et eksempel.
Velkommen, min søn.
Nej. Ali, se på mig.
Nej.
Jeg vælger Gud.
Nej!
Vær ikke bange. Jeg er hos dig.
-Nej! -Jeg er host dig.
Vi må gøre noget.
-Mor, nej. -Det skal nok gå.
-Drik det ikke. -Nej!
Lad være!
-Du behøver ikke gøre det. -Nej!
Nej.
Det er okay.
Jeg kan hjælpe dig, skat. Lyt til mig, du er bange.
-Far. Nej. -Jeg kan hjælpe dig.
Se på mig. Vi gør det sammen.
Det er okay.
Tro.
-Leeza! -Leeza!
Tro!
Da bar han dem på ørnevinger
og bragte dem til sig!
Mor!
Luk dørene.
Gudskelov!
Lås dem.
Han er okay.
Han klarer sig. Han bliver rask.
Det er en del af Guds mirakel!
Hans mirakel, som nogle af jer ville ødelægge.
Det varer ikke længe.
Hvil dig og bliv rask.
Hold ham nede.
Hvad gør vi? Bliver han virkelig okay?
Naturligvis.
Hvad er der galt med jer?
Spytte i ansigtet på en sådan gave!
Fjern sheriffen. Før ham bagved.
Vi får snart brug for føde.
Sturge.
Sturge!
Hold dørene låste.
Det var planlagt. Han sagde: "Hold dørene lukkede,
og når de vågner, hjælp dem!"
Brødre og søstre, fryd jer.
-Den første af apostlene vågner. -Ali.
-Og de vil være tørstige til nadveren. -Ali. Hey.
Herren vil velsigne os alle!
-Mor? -Leeza.
Mor!
Jeg er okay.
Jeg er okay. Og jeg føler…
-Mor? -Åh, skat.
Det er utroligt.
Stearinlysene synger.
Gudskelov.
Mor?
-Leeza. -Mor!
Det er okay.
-Det er okay. -Nej.
Vær ikke mistroisk.
Wade!
Kom nu! Vi skal væk.
Nej!
-Kom! Denne vej! -Mor!
-Løb! -Ed!
Det er snart forbi.
Og de vil alle vågne for evigt.
Skjulte du dig?
Hvad vil du gøre, Erin Greene?
Pistoler?
De gør ingen forskel længere.
Ikke i den nye verden. Verden uden død.
Du kan skyde mig nu. Jeg er kun fem minutter bag…
Vi har fem minutter.
Jeg ved ikke…
Hvad skete der?
Det er okay.
Jeg ved ikke…
Åbn dørene.
Monsignore sagde, vi skulle lukke dørene, før de vågnede.
Så vi kunne guide og vejlede dem, så det her…
Så det her ikke ville ske.
Jeg elsker ham. Det gør jeg. Men se,
det gik alligevel, som det var meningen.
Du ved, hvad de siger. "Mennesket planlægger, og Gud griner."
De, der er gået i kirke og modtaget nadver,
har intet at frygte i aften.
Resten…
Lad Gud frasortere dem.
Tro, monsignore.
Tro og mod. Som du sagde.
Åbn dørene.
Dørene står åbne, ganske som portene altid står åbne.
Hvordan skal evangeliet ellers udbredes?
Tekster af: Maria Kastberg