A NETFLIX SOROZATA
VI: APOSTOLOK CSELEKEDETEI
ANYÁNAK ÉS APÁNAK
HÚSVÉTI ÉJFÉLI MISE - MINDE
A francba!
Erin!
Segítened kell!
Azt hiszed, megőrültem.
Szinte hallom, ahogy kiejtem a számom, azt hiszem, megőrültem.
Hát igen.
Őrültségnek hangzik.
Hallottál már…
Semmelweis Ignácról?
Nem.
Egy magyar orvos volt az 1840-es években.
Két szülészeti klinikát is vezetett.
Az I. számú klinikán orvosok voltak,
szüléseket vezettek le, és boncoltak is.
A II. klinikát a szegényebbek ellátására tartotta fenn.
Nem is orvosok vezették, hanem bábák.
Nem meglepő, hogy az egyikben magasabb volt a halálozási arány.
De vajon melyikben?
Az I. számú klinikán.
Az oktatókórházban. Magasabb volt a halálozási arány.
Nagyobb eséllyel maradtak életben az utcán.
Nem értette, és borzasztóan dühítette.
Sokat tanulmányozta az eseteket, a fejét a falba verte dühében,
míg végül arra jutott,
az egyetlen lehetséges magyarázat az volt,
hogy a diákoknak kezet kell mosni.
Boncolás után. És mielőtt belépnek a szülőosztályra.
Kötelezővé tette a klórmész-oldatos kézmosást.
És csökkent a halálozási arány.
A tudományos közösség darabokra szedte.
Még sehol sem volt a baktériumfertőzés elmélete.
Akkoriban megvetették, kinevették és száműzték az elmélet híveit.
Semmelweis elmegyógyintézetbe került.
Egy tudóstársa záratta be.
Ott is halt meg.
A klinika új vezetője
azonnal beszüntette a „buta” kézmosást.
Azonnal megnőtt a halálozási ráta.
Tehát, Erin, igen, a történet őrültség.
Hadd mondjak még valami egészen agyament dolgot!
Vagyis…
Barátok közt előfordul az ilyesmi.
Édesanyám felépülése…
A „példátlan” szó nem teljesen fedi a történteket.
Próbálom megfejteni az okát, de csak magamban,
mert ha bármelyik kollégámnak elmondanám,
biztosan őrültnek tartanának.
Hogy kurvára elment az eszem.
Sok vizsgálatot végeztem.
Ami azt jelenti elsősorban, hogy el kéne küldeni a mintát,
de még nem tettem meg, mert csak kísérleteztem.
Hogy újra láthassam.
Ez a tudomány lényege.
A megfigyelés, a kísérlet és az ismételhetőség.
Tehát azt mondod, Riley Flynn megperzselődött a napban.
Igen.
Porrá égett?
Igazad van, Erin. Ez őrület.
Hogy szinte kényszerzubbony és nyugtató való annak, aki ilyet mesél.
Kibaszott nagy faszság!
Jézusom!
Mit keresel itt?
Minden nap megszólal a füstjelző.
Igen, anya.
Elmebeteg vagyok, kezelésre szorulok, mind így vagyunk ezzel.
Monsignore, vigyáznia kell.
El voltak húzva a függönyök.
Meghalt.
Nem tudom, honnan veszem.
Talán ugyanaz a dolog, mint amikor tudtam, hogy Leeza járni fog.
Ugyanúgy… Hallom az angyal hangját.
Feljött a nap, és megéreztem.
Meghalt.
- Sajnálom. - Ajándék volt.
És ő elpazarolta.
„A bűn szolgálatáért a jogos fizetség a halál. Isten ajándéka ellenben
az örök élet, ezt pedig Jézusban kaphatjuk meg.”
Biztosan szomorú, hogy ő ezt választotta. Isten vajon mit érez a világ iránt?
Igen.
Sajnálom, hogy Riley így döntött.
Ön végtelenül szomorú, de nem is ez a legrosszabb, igaz?
Egyesek nem elégszenek meg azzal, hogy tönkreteszik saját magukat.
Mások életét is megkeserítik.
Sajnálom, hogy ezt kell mondjam. Hogy így gondolom,
de a világ olyan, amilyen, és okosnak kell lenni.
„Okosak, mint a kígyók, és ártatlanok, mint a galambok.”
Ki tudja, ki mindenkivel beszélt.
Ki tudja, mit tett még,
hogy megfosszon másokat Isten kegyelmétől.
Júdás is az isteni terv része volt.
Júdás is.
Az apostolok cselekedetei.
„Akkor majd a farkas a báránnyal,
a párduc a gödölyével hever,”
„a borjú, az oroszlán és a hízott marha
együtt lesznek, és egy kisfiú terelgeti őket.”
Mindig lesznek Riley-hoz hasonlók. Mindig is lesznek.
Akik megpróbálják eltéríteni a hívő lelket Istentől.
De ma este
bízzunk az egyházban. Osszunk meg egymással mindent!
A húsvéti vigília során sokan megkeresztelkednek.
Ugye?
Az eritropoetikus protoporfíria egy vérben előforduló rendellenesség.
Sok legenda az EPP-nek köszönheti létezését.
Nagy mértékű napfényérzékenységet okoz,
és szélsőséges esetben a nap miatt felhólyagosodik a bőr. Anémiát okoz.
Hematológiai rendellenesség?
Nem egészen. Nem.
Ugyanabba a családba tartoznak.
Ahogy a megfázás
és a bubópestis is egy családba tartoznak.
Tegyük fel, hogy az emberek lenyeltek valamit.
Egy vírust. Egy enzimet. Egy új sejtformációt.
Valamilyen parazitát. Ki tudja?
Valamit, ami helyreállítja a beteg sejteket,
elképesztően fényérzékeny, és őrületes mértékű anémiát okoz.
És rengeteg vasra van szükség. A vérben lévő vasra.
Először csak kis mennyiségben van jelen a vérben.
De ahogy növekszik az arány a vérben, a fizikai változások
egyértelműbbek lesznek.
Anya, amikor a napra tettem a véred, és Erin, a tiedet is,
ez a valami elégett, és a normális vér ott maradt.
Az én vérem?
Igen.
Mintát vettem tőled is az esemény után…
És lefogadom, ha vehettem volna vért Leezától,
mikor már járni tudott, az is ilyen lenne.
De mindkettőtök esetében a véretek még teljesen normális,
sok unalmas vörösvérsejt alkotja.
Azt tudom elképzelni, hogy Riley vérében felhalmozódott,
és az ultraibolya-sugarak áthatoltak a bőrén,
és a vére, vagyis ez a valami meggyulladt.
Ez a valami?
Ha lenyelt valamit…
És mi történik, ha valaki terhes?
Akkor mi van?
Elméletileg, terhesség idején egy idegen valami van jelen a testben.
Egy anya testében sok olyan folyamat van,
amely megakadályozza, hogy baja essen a magzatnak. De…
Feltételezve, hogy ez a valami agresszív változást idéz elő,
elképzelhető, hogy agresszívan reagál a magzatra.
Meg lehet állítani?
Ha mondjuk, a vér nagy része nem fertőzött?
Le lehet állítani?
Nem tudom. Fogalmam sincs.
Ha méreg vagy alkohol jut a szervezetbe,
akkor egy bizonyos ponton, ha nem kerül be több,
akkor a szervezet kilöki magából.
Kiszűri, ahogy a többi káros szerrel teszi, ha nem adagoltuk túl.
Vagyis szeretném ezt hinni.
De igaziból, kurvára fogalmam sincs.
Jól van.
Rendben.
Akkor hogyan tovább?
Riley.
Próbálom felidézni, mit mondott utoljára.
De nem emlékszem jól. Nem teljesen.
De egy dologra jól emlékszem.
Mondta, meneküljek.
Hahó!
Ed Flynn! Jó reggelt!
Üdvözlöm. Megengedi…
Elnézést.
Semmi gond. Csak készülődünk az estére.
Jól vagy, Dolly?
Mi tehetek önért, Ed?
Sétálna velem egyet?
Magánjellegű a mondandóm.
- Hát… - Mi már épp indulni készültünk.
Sok a tennivaló, mint kiderült.
Beszélgessenek!
- Dolly! - Ed!
Wade!
- Ed! - Sturge!
Isten áldjon, Ed!
Este találkozunk.
- Még egyszer elnézést. - Semmi gond.
Nem tudom, hogy mondjam el, így egyszerűen csak kimondom.
A fiam. Mit mondott neki? Rávette, hogy írjon leveleket?
- Az engesztelő levelek? - Igen.
A gyógyulás folyamatának része, hogy jóvá tegyen dolgokat.
Nos…
Szerintem nincs jól.
Nem meglepő a számára, vagy az én számomra, de…
Leveleket írt.
Nekem. Az édesanyjának.
Az enyémet olvastam először, és nagyon felkavart.
Majd elolvastam Annie levelét, és…
Valóban nincs jól.
Ez az egész…
őrültség. Hallucináció.
És nem tudom, hol van. Nem tudom, hol keressem.
Kihez forduljak? A seriffhez nem mehetek.
Ha valami rosszban sántikál, és az én telefonom riasztja a rendőrséget,
és vissza kell mennie. Mármint oda, ahol volt,
és ha a közreműködésemmel kerül vissza…
Ön sok időt töltött vele.
Gondoltam, inkább önhöz fordulok.
Lehet…
Lehet, hogy csinált magával valamit.
Ezek a levelek olyanok, mintha búcsúlevelek lennének.
Először magát akartam megkérdezni,
mert nem tudom, mik ezek a téveszmék, de maga ültette el őket.
Őrült dolgokat mondott magáról.
Ne haragudjon, Ed!
De a válaszom: igen.
Riley nem volt jól. Nincs jól.
Jó.
Ne már, Ed! Ne érezze rosszul magát!
Kérem, higgyen nekem!
Soha nem jöttünk ki egymással.
Mintha nem azonos nyelvet beszéltünk volna.
Nagyon igyekeztem.
Nem tudhatjuk, Ed. Mi…
Lehet, hogy iszik.
Talán felszállt a kompra, és átment.
Zavarodott lehet. Ne gondoljon a legrosszabbra!
Inkább feltételezze a legjobbat!
Isten ezt tanítja nekünk, szülőknek.
Tegyen úgy, ahogy ő.
Szeresse úgy, ahogy Isten minket. Gondoljon a jóra!
Szeretné, ha megnézném a leveleket,
hátha támad valami ötletem?
Igen, egyébként is oda akartam adni,
az egyik amúgy is Monsignore Pruittnak szól.
Nem bontottam fel.
Nem akarnám terhelni szegényt.
Ha egyáltalán emlékszik még Riley-ra.
Emlékszik.
Gondoltam, ön eldönti, hogy elküldjük-e neki.
A ministránsfiú a papnak. Gondoltam… Nem tudom.
Nem is tudom.
MERT POR VAGY TE ÉS ISMÉT PORRÁ LESZESZ.
Erin!
Hogy…
- Hogy vagy? - Nos, én…
Azt reméltem, hogy ön, Ed és Warren…
Átmegyek a túlpartra, a Belle-en.
És azt reméltem, velem jönnek.
Nos, drágám. Hát ez…
Micsoda különös kérés!
Nem, ma este lesz a húsvéti vigília.
Miért mennénk…
Jól vagy?
Tudod, hogy bármiben szívesen segítünk. Mindig melletted állunk…
De valójában,
te segíthetnél nekem.
Nos…
Egyszerűen szólva…
Aggódom Riley-ért.
Esetleg te megmondhatnád neki,
hogy jöjjön haza…
Nem akarok beleszólni a dolgaiba.
De napok óta nem láttuk.
Talán ma este hazajöhetne.
Együtt vacsorázhatnánk mise előtt.
Riley meghalt.
Igen.
Nagyon sajnálom.
De eltávozott közülünk.
És arra kért, ha lehet, helyezzem biztonságba a családját.
- Menjünk el innen! - Elég!
- Nagyon sajnálom. - Hagyd abba!
Mi megpróbáltuk. A családunk mindig melletted állt,
próbáltunk segíteni neked, mindig is.
- Hogy mondhatsz ilyet? - Sajnálom.
Hogy mondhatsz ilyet?
Egyáltalán nem vicces.
Mi bajod van?
- Mrs. Flynn… - Takarodj innen!
- Micsoda? - Hát igen.
Ma délután átmegyek a túlpartra.
Magammal viszem a mintákat,
átadom a kollégáimnak, hogy megerősítsék,
aztán visszajövök.
Hozok segítséget.
Tehát azt állítja, hogy szándékosan terjesztik a fertőzést
a St. Patrick'sben.
Elmondtam önnek, mire gyanakszom, még akkor is, ha ez…
- És pontosan mit kíván tőlem? - Hogy nézzen utána.
Minek nézzek utána?
A St. Patrick'snek?
Akkor tisztázzuk,
mindezt azon az alapon, hogy a mama vérmintája tönkrement?
- Nagyon nagy kérés, tudom. - Valóban?
Tényleg tudja?
Meséltem már, miért jöttem ide?
Nem, nem hinném.
Belegondolva, nem mondtam el senkinek.
Nem is kérdezte senki.
Tudja, 21 éves voltam, amikor megtámadták a World Trade Centert.
Néztem a tévében, és csak bőgni tudtam.
Gyerekkoromban nem voltam vallásos.
De aznap elmentem a mecsetbe, mert véradást szerveztek,
hosszú sor állt a mecset előtt.
Segíteni akartam.
Meg akartam védeni az országot.
New Yorkba költöztem, és csatlakoztam a rendőrséghez.
A barátaim nem értettek egyet.
„A New York-i rendőrség ellenünk van.” De azt mondtam: „Nincs igazatok.”
„Bebizonyítom, hogy nem kell félni tőlünk.”
„Megmutatom, kik vagyunk.”
Előléptettek.
Először közlekedési rendőr voltam, majd fordítottam, aztán seriffhelyettes.
Megnősültem. Megszületett Ali, és előléptettek. Nyomozó lettem.
Közvetlenül részt vehettem a terrorelhárítók munkájában.
Az FBI terrorelhárítási osztályán voltam.
Kisstílű bűnözőket kaptunk el, füveseket, tilosban parkolókat,
és keményen megdolgoztuk a muszlimokat.
„Elejtjük a vádat, segítünk.”
„Nyisd ki a füled a mecsetben.”
Azt hittem, hogy a terroristák ellen küzdünk.
És nem spanglizó diákokat bízunk meg spicliskedéssel Queensben.
Panaszt tettem.
Udvariasan. Egyszer.
Minden megváltozott.
Szaglásztak utánam.
Hivatalos aktát nyitottak rólam.
És nem csak rólam. 9/11 után
a muszlim rendőröket előléptették. Pláne, ha beszélték a nyelvet,
volt nyelvi és kulturális ismeretük.
Akkor nagy keletje volt ennek.
És hirtelen az jutott eszükbe,
mivel nagyon sokan komoly pozícióba kerültünk, hatalmi helyzetbe,
hogy mi van, ha végig ez volt a terv?
Ha betolakodók vagyunk?
Ha beépültünk?
És kettős ügynökök vagyunk? Rohadtul bepánikoltak.
A belső ügyosztály le se szállt rólunk. Mindenhová követtek.
Lehallgattak minket. Civileket is. A mecsetekben és kávéházakban.
És azt vettem észre, hogy már nem vagyok civil ruhás rendőr.
Éjszakás fakabát lettem.
És egyre jobban feltűnt, hogy elvesztettem a bizalmukat.
Nem érdekelt.
Büszke voltam.
Méltóság.
A feleségem használta ezt a szót.
„A méltóság a legfontosabb.”
És akkor beteg lett.
Gyorsan megfosztották a méltóságától.
És aztán meghalt.
És én…
Ali és én kerestünk egy istenháta mögötti helyet. Megtaláltam.
Ezt a kis szigetet.
Olyan álmos kis hely, hogy már nem is él.
Nincsenek választások, se beosztottak, csak egy kis helyiség a bolt mögött,
és egy pár halász, akik semmiféle erőszakos tettet
nem hajtottak végre száz éve. Megpályáztam az állást.
Méltóság.
Ali halálra unja magát.
De nem esik baja.
És még mindig azt hiszem, hogy jobbá tehetem a világot.
Hogy igenis számít az, hogy mit csinálok.
Nem egy nagyvárosban, hanem egy kis faluban.
Meggyőzöm a szülői munkaközösséget. Jó pont az iszlám javára.
Nem hagyom magam.
Nem nyomulok, nem spilázom túl a dolgokat, és nem avatkozom bele semmibe.
Még fegyvert se hordok.
És mégis…
Mégis…
Beverly Keane meg még páran
úgy néznek rám, mintha én lennék Oszama bin Laden, baszki!
És azt kéri tőlem,
hogy nyomozzak a St. Patrick'sben?
Ha ez számít valamit,
nagyon szeretném, ha tévednék.
Ne feledkezzen meg arról, ha ez a valami folytatódik,
az információi másodkézből, Riley Flynntől származnak.
Nem ő a legmegbízhatóbb ember a szigeten.
Szóval nem hord fegyvert?
Nincs rá szükség.
Hol van a Belle?
Egy kezemen meg tudom számolni, hányszor késett.
Az én életem során.
Segíthetek valamiben?
- Várjuk a Belle-t. - Nem jár.
A polgármester visszaküldte a dokkba.
Pár alkatrészt ki kell cserélni.
Sem a Belle, sem a Breeze nem közlekedik ma.
Egyik sem.
Délután amúgy se sokan használják a kompot.
Inkább reggel szokták.
Mindannyian el akartak ma menni?
Nem tudnak visszajönni. Lemaradnak a miséről.
A Breeze visszajön reggel?
Gondolom, bár nehéz megjósolni.
De ha gond van, doki, beszélje meg a polgármesterrel.
Ő biztosan meg tudja nyugtatni.
Az biztos.
De ha valamit szeretnék átküldeni,
megkérhetek egy halászt, hogy vigyen át.
Sok hajó van a szigeten, végtére is.
Maga szokta javítani őket, igaz?
Attól tartok.
Például ezt is?
Igen, összepofozom egy kicsit.
Ne felejtsék!
Húsvéti vigília.
CROCKETT SZIGET SERIFFHIVATAL ELTŰNT SZEMÉLYEK
- Igen. - Sturge!
Ja, üdv, seriff! Mit akar?
Semmit. Nincs áram a boltban.
- Csak gondoltam… - Az egész szigeten nincs.
- Mi, áramszünet? - Néha előfordul.
Néha valami meglazul a víz alatt,
és elmegy az áram.
Odamegyek a trafóhoz,
és megnézem.
- Magával menjek? - Á, dehogy.
Jó, akkor csak szóljon!
Úgy lesz.
Ez az utolsó.
És mi van a hajókkal?
A fele megvan. Mise előtt kész lesz a többi.
Az adótoronnyal várjunk.
Az legyen az utolsó.
Ha alszanak, vagy a templomban vannak.
A seriff már így is gyanakszik. A torony kiiktatása túl drasztikus.
Megoldom.
Tehát a hajó és az áram.
És Sturge hajókat javít késő este a húsvéti ünnepek idején.
Ha a mobiltorony sem üzemel, akkor el vagyunk vágva.
Teljesen.
És a kisebb csónakok? Kenuk, evezősök?
50 kilométeres körzetben víz vesz körül minket.
Nem jutnánk messzire. Nem igazán.
Az egész város misére megy ma éjjel.
Én nem, és Sarah sem.
Mondtam, hogy soha többet ne menjen, még azelőtt, hogy elmondtad.
Nagyon köszönöm, hogy befogadtatok.
De én ma elmegyek.
- De miért? - Mert nem tudok semmit.
Nem tudom, mi fog történni, ha úgy lesz.
De azt tudom, hogy Riley mindent feláldozott.
Mindent.
Mert azt hitte, segíthet.
Nem járnak a kompok, és elment az áram,
és lesznek ott emberek, akiket szeretek.
Akiket Riley szeretett.
Szóval én elmegyek.
Ott leszek.
Kár, hogy nem imádkozol.
Olyan jó lenne, ha csatlakoznál.
Hát jó.
- Lefekszünk? - Ma van a húsvéti vigília.
Éjfélkor lesz. Olyan jó lenne, ha eljönnél velem.
Ezt már megbeszéltük, Ali. Nem…
Igen, de mindenki mondja, hogy ez mekkora durranás lesz,
és milyen fontos.
Ooker mondta, Paul atya egész nap izgult.
Valami nagy meglepetés készül.
Hogy ma osztozunk a csodában.
Csodában?
Igen, mármint, ha az. Ha tényleg csoda történik, másik csoda,
akkor ott akarok lenni. Látni akarom veled együtt.
Eljössz?
- Boldog húsvétot! - Önnek is, Miss Keane!
Hogy akarja kezdeni?
Összeszedtem a gyertyákat,
amiket nem használunk a templomban.
Kezdhetnénk itt az utcában,
átvágunk a téren, végigmegyünk a parton, és onnan a templomba.
Hadd hallják, hogy jövünk!
Kinyomtattam pár éneket. Wade, segítene?
Hogyne!
- Tessék! - Köszönöm.
Dolly!
„Énekeljetek az Úrnak új éneket.”
„Énekelj az Úrnak te egész föld!”
Köszönjük! csatlakozzanak!
Boldog húsvétot!
NINCS SZOLGÁLTATÁS
Ez az egyik leggyönyörűbb dolog, amit életemben láttam.
Nos, néhányan biztos észrevették, hogy aranyszínű miseruha van rajtam.
Az első vasárnap is ezt vettem fel,
az új szövetség első napján.
Bev szóvá is tette,
megkérdezte, miért viselem évközi időben.
Akkor nem mondhattam el neki, de most elárulhatom,
hogy azért választottam, mert nem egy átlagos vasárnap volt.
Egy kicsit sem.
Volt okom az ünneplésre, a boldogságra, szent nap volt.
A ma este is különbözni fog a többitől.
Egy új korszak kezdetén vagyunk.
Ma este a feltámadást fogjuk ünnepelni,
méghozzá sokkal inkább, mint akárki más.
Azonban először,
oldozzatok fel testvéreim, mert vétkeztem.
Nagyon régen gyóntam utoljára,
épp ideje volt már.
Íme a vétkem.
Hazudtam nektek.
Nem Monsignore Pruitt helyettesítésére érkeztem hozzátok.
Nincs kórházban a túlparton. Ő tökéletesen egészséges.
Megáldották.
Ahogy ti is mind áldottak vagytok, meggyógyultatok,
és fiatalabbak lettetek.
Már jóval azelőtt meggyógyult, hogy láttátok volna ezt az arcot.
Valójában itt áll előttetek,
és megbocsátásért esedezik.
Bizonyosan megfordult a fejetekben,
néhányatoknak. Hisz kiművelt emberfők vagytok,
és nem törődtetek a megérzéssel, hiszen, hogy is lehetne?
Lehetetlen. De Isten segítségével nincs lehetetlen.
Ahogy ezt láttuk.
Eltévedtem, zavarodott voltam, fáradt és öreg,
a damaszkuszi úton jártam, mikor hirtelen
megjelent előttem az Úr angyala, és rám ruházta
Isten gyógyító kegyelmét.
És meggyógyultam, ahogy veletek is történt.
Visszatértem közétek, és magammal hoztam az Úr angyalát,
hogy ti is részesüljetek az áldásban, és láttuk a csodákat.
Új testünket.
Testünk újjáéledését, az új öröklét szépségeit.
Ma próbára tesznek minket, egy kicsit,
próbatétel vár ránk, ahogy Jézusra.
Féltem, amikor az új szövetség megköttetett.
Bármennyire is félt a Megváltó, de „aki azt mondja, hogy ő benne marad,
annak úgy kell járnia, a mint ő járt.”
„Utánozzátok Krisztust!”
Követtem őt a sötétség völgyébe,
és ahogy a mi Urunk, én is meghaltam.
De hála az égnek, rövid halál volt. Hit kérdése, tenni egy lépést a vízen!
Összesen ennyit kért tőlem, és ahogy Jézus, ti is kételkedni fogtok,
félelmet éreztek, de higgyetek nekem, megígérem nektek, testvéreim,
ha követtek engem, követtek minket, követitek Őt,
feltámaszt titeket,
és vár az örök élet.
Az öröklétnek ára van, amit meg kell fizetni,
ahogy a Megváltó tette.
És ma este mindannyian lehetőséget kapunk,
hogy megfizessük az árát.
Azonban először…
tudom, mi mindenen mentünk keresztül,
és ezt nem könnyű elhinni, ezért meggyőződhettek róla magatok,
ahogy Jézus is meggyőzte Tamást.
Sturge!
„És én, János a szent várost, az új Jeruzsálemet is láttam,
amint alászáll a mennyből az Istentől,
felkészítve, mint egy menyasszony, aki férje számára van felékesítve.”
„Hallottam, egy hatalmas hang szól…
1080 - HALÁLOS MÉREG
"…Íme, az Isten sátora az emberekkel van,
és ő velük fog lakni, ők pedig népei lesznek
és maga az Isten lesz velük.”
„És letöröl minden könnyet a szemükről, és halál sem lesz többé.”
„Sem gyász, sem jajkiáltás, sem fájdalom nem lesz többé.”
„Mert az elsők elmúltak.”
„A trónuson ülő ezt mondta:
'Íme, újjáteremtek mindent.'”
„'Én vagyok az Alfa és az Ómega, a kezdet és a vég.'”
„'Én adok majd a szomjazónak
az élet vizének forrásából ingyen.'”
Az nagyon ijesztő lesz, de Sturge, testvérem az Úrban,
félsz?
Nem, atyám. Nem félek.
Isten áldjon fiam!
Veled vagyok.
Itt vagyok. Vele vagyok.
Minden rendben van.
Igen, semmi baj.
Minden rendben. Jól van.
Jól van.
Mindjárt vége.
Minden rendben.
Igen! Ne hagyjon el a hitetek!
Bízzál Istenben! Bízzál!
- Jól van. - Most már jó lesz.
- Nemsokára vége. - Rendben.
Hamarosan.
Higgyetek!
Csak pár perc. Tényleg, pár perc.
A test meghalt, de csak egy pillanatra.
A húsvét a feltámadásáról szól.
És ennek lesztek most szemtanúi.
Seriff, kérem!
És íme!
„És ímé az Úrnak angyala hozzájok jöve, és nagy félelemmel megfélemlének.”
Legyen hitetek!
Nem láttattam volna veletek, amit láttatok,
nem kértem volna tőletek, hogy ezt válasszátok,
Isten hírnökének megmutatása nélkül.
És ne feledjétek, testvéreim, higgyetek a Szent Bibliának,
amiben, ha megemlítik, hogy eljött egy angyal az emberek közé,
mi mind megrémülünk.
„Néki pedig megjelenék az Úrnak angyala,
állván a füstölő oltár jobbja felől.”
„És láttára megrettene Zakariás, és félelem szállá meg őt.”
„És ímé az Úrnak angyala hozzájok jöve,”
„az Úrnak dicsősége körülvevé őket: és nagy félelemmel megfélemlének.”
„És mondá az angyal: 'Ne féljetek, ne féljetek, nem kell félnetek!'”
„Elvették tehát a követ,
a hol a megholt feküszék vala.”
„Jézus pedig felnéze, felemelé szemeit az égre, és monda:
'Atyám, köszönöm, hogy meghallgattál engem.'”
„'Köszönöm, hogy meghallgatsz engem.'”
„És mikor ezeket mondá, fenn szóval kiálta: 'Lázár, jőjj ki!'”
„És kijöve a megholt!”
„Lábain és kezein kötelékekkel megkötözve,
és az orcája kendővel vala leborítva. Monda nékik Jézus:
'Oldozzátok el, hagyjátok menni.'”
Testvéreim, eljött a megváltás órája.
A csoda már bennetek van.
Az angyalvér ott csörgedezik az ereitekben,
de még nem teljes a csoda.
Az utolsó átalakulás akkor megy végbe,
ha elengeditek földi valótokat, és átadjátok magatokat Istennek.
A hit erejével. Ezt az árat kéri tőlünk Isten.
A bátorság erejével.
Lépjetek ki a csónakból! És szálljatok vízre!
Egy kis kényelmetlenség következik, egy rövidke passió.
És íme az ajándék, az újjászületés.
Nyissátok ki elméteket és szíveteket!
Hallgassatok arra a hangra! Arra a bizonyos belső hangra.
El akarták hallgattatni ezt a hangot, azt akarták, hogy ne halljátok meg!
Az angyal hangját, amely azt súga: „Ne féljetek!”
Ne!
- Rajta! - Apa!
Apa, ne csináld!
Seriff, könyörgök önnek, ne fossza meg magát!
Ne fossza meg gyermekét az üdvözüléstől!
Jól van.
- Mindenki hátra! - Hé!
Ali, azonnal gyere ide!
Velem jössz!
És ha bármelyik faszkalap a gyerek közelébe mer jönni…
Seriff, tegye le! Nem kell fegyverrel hadonászni.
Hátra!
Mit képzel?
Hogy volt képe fegyvert hozni Isten házába?
Az Isten áldjon meg fiam, hogy példát mutatsz!
Ez a fiatalember Istent választotta,
apja akarata ellenére cselekszik.
Micsoda bátorság!
Köszönöm, hogy példát mutattál.
Üdv köztünk, fiam!
Nem, Ali! Nézz rám!
Ne!
Istent választom.
Ne!
Itt vagyok veled.
- Nem! - Itt vagyok veled. Jól van.
Tennünk kell valamit!
- Anya, ne! Ne! - Minden rendben.
- Ne igyál! - Ne!
Ne! Kérlek!
- Nem kell megtenned. - Ne!
Ne!
Minden rendben.
Majd én segítek. Figyelj, most félsz, de itt vagyok neked.
- Apa, várj! Ne! - Segítek.
Nézz rám! Csináljuk együtt! Jó?
Minden rendben.
Hit.
- Leeza! - Leeza!
Ne hagyjon el a hitetek!
Ti láttátok, hogy hordoztalak titeket sasszárnyakon
és magamhoz bocsátottalak.
Anya!
Csukjátok be az ajtót!
Hála az égnek!
Zárjátok be!
Minden rendben.
Meg fog gyógyulni.
Ez az isteni csoda része!
Annak a csodának, amelyet egyesek tönkre akarnak tenni!
Nem tart soká. Ígérem.
Pihenjen és rendbe jön.
Fogjátok le!
Most mit tegyünk? Tényleg felépül?
Természetesen.
Hogy tehettél ilyet?
Leköpni egy ajándékot!
Vigyétek ki a seriffet! Hátul.
Nemsokára táplálékra lesz szükség.
Sturge!
Zárja be az ajtókat!
Ezt is megjósolta. Mondta: „Zárjátok be az ajtót,
és ha magukhoz térnek, segítsetek!”
Testvéreim, örvendezzünk!
- Az első apostol magához tért. - Ali.
- És rettentően vágynak az úrvacsorára. - Ali. Hé!
És az Úr elhalmoz minket kegyeivel!
- Mama! - Leeza!
Anya!
Édesem, jól vagyok.
Jól vagyok. Én…
- Anya! - Édesem!
Ez csodálatos!
Énekelnek a gyertyák.
Istennek hála!
Mama?
- Leeza! - Anya!
Jól van. Semmi baj.
- Semmi baj. - Ne!
Ne gyanakodj!
Wade!
Gyere! Menjünk!
Ne!
- Gyere! Erre, gyorsan! - Anya!
- Menj! - Ed!
Mindjárt vége.
És felébrednek, örökre.
Maga elbújt?
És mit akar tenni, Erin Greene?
Fegyvert fog rám?
Az már nem számít.
Ebben a világban nem. A halál nélküli világban.
Lelőhet nyugodtan. Mindössze öt percet veszítek vele…
Van öt percünk.
Én nem…
Nem tudom, mi történt.
Semmi baj.
Én nem…
Nyissa ki az ajtót!
Monsignore azt mondta, tartsuk zárva az ajtókat.
Hogy eszmélés után vezethessük őket, hogy ez…
Ez ne forduljon elő.
Szeretem őt. Nagyon. De nézzen ide,
megtörtént úgy, ahogy meg kellett történnie.
Ismeri a mondást: „Ember tervez, Isten végez.”
Azok, akik magukhoz vették az úrvacsorát,
azoknak nincs mitől félni.
A többiek pedig…
Majd Istennek gondja lesz rájuk.
Hit, Monsignore!
Hit és bátorság. Ahogy mondta.
Nyissa ki az ajtót!
Maradjon nyitva, ahogy a kapuk is maradjanak nyitva!
Hogy terjedne másképp az evangélium?
A feliratot fordította: Hegyi Júlia