EN NETFLIX-SERIE
BOK VI: APOSTLENES GJERNINGER
MAMMA OG PAPPA
PÅSKEVAKE MIDNATTSMESSE - ALLE VELK
Pokker.
Erin.
Du må hjelpe meg.
Nå tror du jeg er gal.
For jeg hørte det nettopp komme ut av munnen min, og jeg tror jeg er gal.
Ja.
Det høres vanvittig ut.
Har du hørt om…
…Ignaz Semmelweis?
Nei.
Han var en ungarsk lege på 1840-tallet.
Fikk ansvar for to fødeavdelinger.
En var en skole med de smarteste,
med fødsler og obduksjon og alt annet.
Og en klinikk for kvinner uten penger til helsepleie.
Ikke engang drevet av leger, men jordmødre.
Ingen overraskelse at flere døde i den ene klinikken.
Overraskelsen var hvilken.
Det var den første.
Skolen. Dødelighetsraten var slående.
Det var tryggere for kvinner å føde på gata.
Men det ga ingen mening, og det drev ham til vanvidd.
Han gjennomførte studie etter studie, og stanget hodet veggen,
inntil han omsider foreslo at
kanskje, uten noen spesiell grunn,
studentene skulle vaske hendene.
Etter en obduksjon. Før de gikk inn på fødeavdelingen.
Han begynte med obligatorisk klorinhåndvask.
Og sannelig, dødsraten falt drastisk.
Og det vitenskapelige miljøet ødela ham.
Bakterieteorien var to tiår fra å bli akseptert.
Ideer i den retning ble møtt med forakt, latterliggjøring, eksil.
Semmelweis ble lagt inn på galehus.
Av en annen forsker.
Han døde faktisk der.
Og da de erstattet ham på klinikkene,
kvittet de seg med den tåpelige håndvasken.
Dødelighetsraten gikk opp igjen.
Så ja, Erin, historien din er vanvittig.
La meg si noe vanvittig når vi første er i gang.
Jeg mener…
Hva gjør vel litt galskap blant venner?
Mora mi har hatt en bedring som er…
"Uhørt" er ikke dekkende.
Og jeg har prøvd å forstå det i det stille,
for om jeg sa det til noen i det vitenskapelige samfunnet,
ville de tro jeg var gal.
Fullstendig gal.
Så jeg har gjennomført en masse tester.
Som betyr å ta blodprøver som jeg sender til fastlandet for analyse,
men jeg har ikke sendt dem, for jeg gjør stadig dette.
Bare for å se det igjen.
Slik er det med vitenskap.
Det handler om det som kan observeres, testes, gjentas.
Sier du i dag at Riley Flynn tok fyr i sollyset?
Det stemmer.
Bokstavelig talt forbrant i sola?
Du har rett, Erin. Vanvittig.
Det er fullstendig grip-telefonen-, polstret-rom- og klozapin-vanvittig.
Fullstendig bananas.
Herregud!
Hva gjør du der inne?
Det har ikke gått en dag i det siste uten at du aktiverer røykalarmen.
Ja, mamma.
Jeg er gal. Klar for galehuset, alle sammen.
Monsignore, du må være forsiktig.
Disse gardinene er helt fratrukket.
Han er borte.
Vet ikke hvordan jeg vet det.
Kanskje slik jeg visste at Leeza kunne gå.
På en eller annen måte… kan jeg høre engelens røst.
Sola sto opp, og jeg bare visste det.
Han er borte.
-Så leit. -Det var en gave. Er en gave.
Han spyttet den ut.
"For den lønn som synden gir, er døden, men Guds nådegave er evig liv
i Jesus Kristus, vår Herre", fri vilje.
Hjertesorgen du føler for hans valg… Hva må vel Gud føle for verden?
Ja.
Jeg er lei for at Riley valgte slik han valgte.
Det knuser hjertet ditt, men det er vel ikke det verste?
Det er det at noen ikke er fornøyd med å ødelegge for seg selv.
De må forgifte ting for andre også.
Beklager å måtte si dette, å måtte tenke slik,
men verden er verden, og vi må være smarte.
"Vær kloke som slanger og enfoldige som duer ", sa Han.
Hvem vet hvem han snakket med hele natta.
Hvem vet hva annet han har gjort
for å frata andre Guds nåde.
Judas var også en del av Guds plan.
Judas var en del av den.
Apostlenes gjerninger.
Da de tapre tidligere følgerne ble sendt ut i verden
som lam blant ulver, "var hele flokken av troende ett i hjerte og sinn.
Ikke én sa om noe av sitt gods at det var hans eget,
de hadde alt felles."
Det kommer andre som Riley. Det gjør alltid det.
Som prøver å forgifte de trofastes ører mot deres Gud.
Men i natt,
la oss ha tillit til kirka vår. La oss dele alt vi har.
Påskevake har alltid vært en dåpens natt.
Har det ikke?
Det er en blodlidelse kalt erytropoietisk protoporfyri. EPP.
Mange av de mytene kom sikkert fra EPP.
Folk som har det, er veldig følsomme for lys,
i den grad at de blir brent og får blemmer i sola. Og svært anemiske.
Så dette er en blodlidelse?
Nei, ikke dette.
Men kanskje i samme familie.
Slik vanlig forkjølelse
og svartedauden er i samme familie.
Si folk på denne øya har fått noe i seg.
Et virus. Et enzym. En ny type celle.
En slags parasitt. Hvem vet?
Noe som reparerer ødelagte celler,
er voldsomt lysfølsomt, og forårsaker vanvittig anemi.
En desperat sult etter jern, jern i blod.
Først er denne tingen i blodet i små mengder.
Men ettersom raten øker, blir de fysiske endringene
mer påfallende.
Mamma, når jeg har blodet ditt i sola, og ditt også, Erin,
brenner dette bort, og etterlater det normale blodet.
Mitt blod?
Ditt også.
Jeg tok blodprøven etter…
Jeg tipper at hvis jeg tar Leeza Scarboroughs blod
etter at hun kunne gå igjen, er det det samme.
Men hos dere to er blodet hovedsakelig normalt,
laget av typiske, kjedelige røde blodceller.
Men kanskje Riley hadde mer av det i sitt blod,
slik at da de ultrafiolette strålene trengte gjennom huden,
ble blodet, nå hovedsakelig denne tingen, antent.
Tingen?
Hvis du får det i deg…
Hva ville skje om man var gravid?
Hva skjer da?
Hypotetisk sett er graviditet et fremmed nærvær i en menneskekropp.
En rekke prosesser forekommer for å hindre at en mors kropp
angriper fosteret i livmora. Og selv da hender det…
Men hypotetisk sett, gitt hvor aggressivt denne tingen endrer kroppen,
kunne reaksjonen på et foster være like aggressivt.
Kunne man stoppe det?
Hvis mesteparten av blodet var ens eget?
Kunne man stoppe prosessen?
Jeg vet ikke. Aner ikke.
Jeg tror at når vi får i oss gift, alkohol, samme hva,
før vi når et visst punkt, hvis vi slutter å ta det,
kan kanskje kroppen presse det ut igjen.
Filtrere det ut, som med andre skadelige stoffer, om det er for mye.
Det er det jeg ønsker å tro.
For å være ærlig, mamma, har jeg faen ikke peiling.
Greit.
Hvor går vi herfra?
Riley.
Jeg prøver å huske akkurat hva han sa på slutten.
Men jeg husker ikke alt. Ikke perfekt.
Men jeg husker én ting ganske godt.
Jeg måtte rømme.
Hallo?
Ed Flynn! God morgen.
Hei. Er det greit om jeg…
Beklager å forstyrre.
Ikke noe problem. Gjør oss klare for i natt.
Går det bra, Dolly?
Hva kan vi gjøre for deg, Ed?
Kan vi bare ta en liten gåtur?
Det jeg har å si, er litt privat.
-Faktisk… -Vi var på vei ut uansett.
Mye å gjøre i dag, viser det seg.
Vi skal gå.
-Dolly. -Ed.
Wade.
-Ed. -Sturge.
Gud velsigne deg, Ed.
Vi ses i natt.
-Beklager å forstyrre, som sagt. -Slett ikke.
Vet ikke hvordan jeg skal si dette, så jeg sier det bare rett ut.
Sønnen min. Har du fått ham til å skrive brev?
-Forbedre seg? -Ja.
Ja. En del av prosessen. Å forbedre seg. Vi jobber med det.
Vel…
Jeg tror ikke han er frisk.
Neppe overraskende for deg eller meg eller noen andre, men…
Så han skrev noen brev.
Til meg, til mora si.
Og jeg leste mitt først, og det var foruroligende.
Så leste jeg Annies, og hennes var…
Han er åpenbart ikke frisk.
Jeg mener, disse greiene…
…sprø ting. Vrangforestillinger.
Jeg vet ikke hvor han er eller hvor jeg skal lete.
Vet ikke hvor jeg skal gå. Kan ikke gå til sheriffen.
Hvis han er i trøbbel og mitt anrop får loven involvert,
og han må tilbake. Hvis han må tilbake der han var,
og det er jeg som sender ham dit…
Du har vært sammen med ham.
Og jeg tenkte du var den rette å spørre.
Jeg tror…
Jeg tror han kan ha gjort noe med seg selv.
Disse brevene virker som avskjedsbrev.
Og jeg måtte spørre deg, for
uansett hvilke vrangforestillinger han hadde, var du i sentrum av dem.
Han sa en del sprø ting om deg.
Jeg er lei for det, Ed.
Ja. Svaret er ja.
Riley var ikke frisk. Er ikke frisk.
Ok.
Ed, jeg vil ikke få deg til å føle deg slik.
Kan du tro meg?
Jeg fikk det aldri til med ham.
Det var som om vi snakket forskjellige språk til tider.
Gjorde mitt beste.
Vi vet ikke, Ed.
Han kan være på fylla.
Kanskje han tok ferga til fastlandet.
Han er bare plaget. Ikke anta det verste.
Faktisk skal du anta det beste.
Det er det Gud lærer oss om å være foreldre.
Gjør slik han gjør.
Du elsker din sønn slik Gud elsker oss. Anta det beste.
Vil du at jeg skal ta brevene,
for å se om det ringer noen bjeller?
Ja, jeg skulle gi dem til deg uansett,
for ett av dem er til monsignore Pruitt.
Jeg har ikke åpnet det.
Ville ikke bry stakkaren.
Hvis han husker hvem Riley er.
Han gjør det.
Du vet vel best om vi bør sende det til ham.
Altergutten til presten. Jeg tenkte kanskje…
Jeg vet ikke.
HUSK, AV JORD ER VI, OG TIL JORD SKAL VI BLI.
Erin.
Hvordan…
-Hvordan går det? -Vel, jeg er…
Jeg hadde håpet at kanskje du og Ed og Warren ville…
Jeg skal til fastlandet i kveld. Jeg tar Belle.
Jeg hadde håpet å få dere med meg.
Kjære deg. Det er…
For et pussig forslag.
Nei, vi har messe i natt, påskevake.
Og hvorfor skulle vi…
Går det bra med deg?
Hva vi enn kan gjøre for deg, er vi her. Vi er her for…
Faktisk, isteden lurer jeg på
om du kan hjelpe meg.
Jeg…
For å være ærlig…
…er jeg bekymret for Riley.
Og… kanskje hvis du forteller ham
at han må komme hjem…
Skal ikke blande meg opp i hans ting.
Men det har gått dager nå.
Kanskje du kan få ham hjem i kveld?
Vi kan alle spise middag før messen?
Riley er død.
Han er det.
Jeg er så lei for det.
Men han er borte.
Han sa at hvis han kunne, ville han at familien skulle være trygg.
-At dere skulle dra. -Stille.
-Jeg er lei for det. -Vær stille, kjære deg.
Vi har alltid prøvd. Hele familien vår har alltid prøvd
å stille opp for deg, og vi har alltid gjort det.
-Hvorfor si noe slikt? -Jeg er lei for det.
Hvorfor si noe slikt?
Du er ikke morsom.
Hva feiler det deg?
-Fru Flynn… -Kom deg vekk!
-Hva? -Jeg vet det.
Jeg drar til fastlandet i ettermiddag.
Jeg tar med prøvene,
gir dem til kolleger for å få funnene bekreftet,
så kommer jeg tilbake.
Med hjelp.
Du sier at en smitte spres bevisst
i St. Patricks.
Jeg sier at det er det jeg mistenker, selv om det høres…
-Hva ber du meg om? -Jeg ber deg vel om å sjekke det.
Sjekke hva da?
Sjekke St. Patricks?
Og bare for å være tydelig,
på bakgrunn av at noen av din mors blodprøver ble ødelagt?
-Jeg vet det er mye å be om. -Gjør du?
Gjør du?
Har jeg sagt hvorfor jeg kom hit?
Nei, jeg tror ikke det.
Har ikke nevnt det, når jeg tenker på det.
Det er som om ingen har spurt.
Jeg var 21 da tårnene falt.
Så det på TV på hybelen min og gråt.
Da jeg var liten, var jeg ikke religiøs i det hele tatt.
Men jeg gikk i moskeen den dagen, for det var blodgivning,
og køen strakk seg flere kvartal.
Jeg ville hjelpe.
Jeg ville beskytte dette landet.
Så jeg flyttet til New York og meldte meg på politiopplæring.
Noen av vennene mine var misfornøyde.
"New York-politiet er imot oss", sa de. Men jeg sa: "Nei. Dere tar feil.
Jeg skal vise dem at de ikke trenger å frykte oss.
Vise dem hvem vi er."
Så jeg jobbet meg opp.
Trafikk, avlyttingsteknikk, så sedelighet.
Jeg giftet meg. Ali ble født. Jeg ble forfremmet igjen. Førstebetjent.
Topp sikkerhetsklarering for antiterror-innsatsstyrken.
Jeg hjalp FBI med å bekjempe terrorister.
Vi arresterte folk. Småting, dop, parkeringsbøter,
og la press på dem hvis de var muslimer.
"Vi dropper tiltalen, hjelper deg.
Du går til moskeen og lytter."
Jeg trodde vi skulle bekjempe terrorister.
Ikke få en marihuanarøykende student i Queens til å spionere på amerikanere.
Så jeg klagde.
Forsiktig. Én gang.
Alt endret seg.
Jeg ble overvåket av andre politimenn.
De hadde til og med en mappe på meg.
Og ikke bare meg. For etter tårnene
ble muslimer forfremmet raskt. Særlig hvis vi kunne språket,
lingvistisk kunnskap, kulturell kunnskap.
Vi var ettertraktet for det.
Men så falt det dem inn:
med så mange av oss i politistyrken, løftet opp til stillinger med innflytelse,
hva om det hadde vært planen vår hele tida?
Hva om vi var inntrengere?
Hva om vi var infiltratører?
Hva om vi var dobbeltagenter? Og de fikk panikk.
Spesialenheten kastet seg over oss. Vi ble fulgt.
Vi ble overvåket. Sivile også. Overvåket i moskeen, på kafeer.
Og plutselig var jeg tilbake i uniform igjen.
Nattskift, gatepatrulje.
Og i stadig større grad innså jeg at jeg hadde mistet tilliten deres.
Jeg godtok det.
Jeg holdt hodet høyt.
Verdighet.
Verdighet er et ord kona mi bruker.
"Vis dem verdighet."
Og så fikk hun diagnosen.
Og hun ble omsider berøvet verdigheten sin.
Og så var hun borte.
Og jeg kunne ikke…
Ali og jeg dro så langt vekk vi kunne. Og jeg fant denne jobben.
Denne lille øya.
Så søvnig at den kunne vært død.
Ingen valg, ingen stab. Bare et lite rom bak dagligvarebutikken
og en gjeng med fiskere uten særlig tilbøyelighet til vold
på nesten et århundre, og jeg tryglet om stillingen.
Verdighet.
Ali kjeder seg til tårer.
Men han er trygg.
Og jeg tror fortsatt at jeg kan forbedre verden den ene millimeteren.
Kanskje det er her vi kan utrette noe.
Ikke i en stor by, men i denne lille landsbyen.
Få foreldrerådet på vår side og kalle det en seier for islam.
Så jeg truer ikke,
deler ikke for mye eller trenger meg på.
Går ikke engang med våpen.
Og allikevel…
Allikevel…
…ser Beverly Keane og noen få andre
på meg som om jeg var faens Osama bin Laden.
Og du vil at jeg
skal etterforske St. Patricks?
For hva det er verdt,
ønsker jeg virkelig at det er feil.
Minn deg selv på at hvis dette vedvarer,
er det basert på en indirekte forklaring av Riley Flynn.
Knapt den mest pålitelige på øya.
Går du ikke med våpen?
Trengs ikke.
Hvor er Belle?
Jeg kan telle på én hånd de gangene båten har vært forsinket.
I hele mitt liv, iallfall.
Kan jeg hjelpe dere?
-Ser bare etter Belle. -Ingen Belle i dag.
Borgermesteren sendte den til reparasjon.
Noen deler måtte byttes.
Belle og Breeze. Vi sendte dem av gårde i ettermiddag.
Begge to.
Få drar bort fra øya om ettermiddagen, tenkte han.
Det er om morgenen.
Planlegger dere å forlate øya i ettermiddag?
Dere vil stå fast. Gå glipp av vaken.
Er Breeze tilbake i morgen tidlig?
Jeg tror det. Men vanskelig å si.
Men hvis du er bekymret, ta det opp med borgermesteren.
Han kan sikkert berolige deg.
Det kan han nok.
Hvis jeg ville sende noe,
kan jeg alltids be en fisker om å frakte meg?
Det er mange båter på øya, om ikke annet.
Du reparerer alle, gjør du ikke?
Jeg gjør vel det.
Som den du er i nå?
Jepp. Skal bare gi den en liten justering.
Ikke glem!
Påskevake.
CROCKETTØYAS SHERIFFSTASJON SAVNET PERSON
-Ja. -Sturge.
Ja. Hei, sheriff. Hva vil du?
Ingenting. Strømmen gikk i landhandelen.
-Ville se om du var klar over… -Hele øya, dessverre.
-Brownout? -Det skjer av og til.
Til tider så enkelt som at noe løsner under vann
og hovedlinja blir ustabil.
Jeg tar en tur innom kraftstasjonen
og kikker litt.
-Skal jeg bli med deg? -Nei da.
Ok, hold meg oppdatert.
Ja, det skal jeg.
Det er den siste.
Hva med båtene?
Har omtrent halvparten. Resten tar jeg før vaken.
La oss vente med tårnet.
Kanskje ta det til slutt.
Når folk sover eller er i kirka.
Sheriffen er allerede oppmerksom. Mobilnettet kan være for drastisk.
Jeg tar meg av det.
Fergene og lysene.
Og Sturge fikser fiskebåter på slutten av dagen i påskehelga.
Og hvis mobiltårnet rammes, er vi helt isolert.
Fullstendig.
Hva med mindre båter? Robåter, kanoer?
Vi er omgitt av vann 50 km i alle retninger.
Det er ikke mulig.
Hele byen kommer på messen i natt.
Ikke jeg og Sarah.
Jeg sa aldri igjen, selv før vi hørte alt dette.
Setter pris på at dere tok meg imot i dag.
Men jeg skal gå i natt.
-Hvorfor det? -Fordi jeg ikke vet noe.
Vet ikke hva som vil skje, om noe skjer.
Det jeg vet, er at Riley ofret alt.
Alt.
Fordi han trodde jeg kunne hjelpe.
Og nå er fergene og strømmen borte,
og det vil være folk der i natt jeg er glad i.
Som Riley var glad i.
Så ja, jeg skal være der.
Jeg skal være der.
Savner deg i bønnen.
Hadde betydd mye om du ble med.
Ja.
-Klar for å legge deg? -Det er påskevake i natt.
Det er midnatt. Og det hadde betydd mye om du ble med meg.
Vi har snakket om dette. Jeg vil ikke…
Ja, men de gjentar stadig hvor avgjørende messen er,
og hvor viktig den er.
Ooker sier pater Paul har jobbet i hele dag.
Det skal visst være en stor overraskelse.
Sa noe om å dele et mirakel i natt.
Et mirakel?
Ja, hvis det er det. Hvis det er nok et mirakel,
vil jeg bare at du skal være der. For å se det sammen.
Blir du med?
-God påske. -God påske, frøken Keane.
Hvordan vil du begynne?
Jeg samlet så mange stearinlys jeg fant,
altså som vi ikke bruker i selve kirka.
Tenkte vi skulle begynne på gata,
så gå gjennom torget rundt østbanken og til kirka.
La folk høre oss.
Jeg tok med noen salmeutskrifter. Greit, Wade?
Selvfølgelig.
-Til deg. -Takk.
Dolly.
"Syng for Herren en ny sang.
Syng for Herren, all jorden!"
Takk. Bli med oss.
God påske.
INGEN DEKNING
Dette er noe av det vakreste jeg har sett.
Noen av dere kan ha lagt merke til at jeg går med gull-messehagel i natt.
Gikk faktisk med den første søndagen,
første dagen i den nye pakten.
Bev bemerket det, faktisk,
og spurte hvorfor jeg brukte den midt i det ordinære kirkeåret.
Og det jeg ikke kunne si da, men som jeg kan si nå,
er at jeg valgte den fordi det ikke var en vanlig søndag.
Ikke i det hele tatt.
Og jeg hadde grunn til å feire. Det var en høytid.
Og denne natta blir også annerledes.
I natt er begynnelsen på en ny æra.
Det er meningen at vi skal feire oppstandelsen i natt,
og vi skal det mer enn noen før har gjort.
Men først,
velsign meg, brødre og søstre, for jeg har syndet.
Det er altfor lenge siden jeg skriftet sist,
og det er på høy tid,
men her er min synd.
Jeg har løyet for dere.
Jeg kom ikke hit for å erstatte monsignore Pruitt.
Han restituerer ikke på et sykehus på fastlandet. Han er sunn og frisk.
Han er velsignet.
Slik dere har blitt velsignet, er han blitt gjort vel,
gjort hel, gjort ung, som dere.
Han ble leget lenge før dere så dette ansiktet.
Han var den første, faktisk, og han står foran dere nå
og ber dere om tilgivelse.
Noen av dere må ha tenkt det allerede,
innerst inne. I sinn som er så opplært av verden
til å ignorere den røsten, for hvordan var det mulig?
Det ville vært umulig. Men ingenting er umulig for Gud.
Som vi har sett.
Jeg var fortapt og forvirret, sliten og gammel,
på veien til Damaskus, da plutselig
en Guds engel viste seg for meg og ga meg
Guds legende nåde.
Og jeg ble gjenopprettet, slik dere alle har blitt det.
Jeg vendte tilbake til dere og hadde med meg en Guds engel,
slik at han kunne velsigne oss alle, og vi har sett miraklene.
Våre nye kropper.
Kroppens gjenoppstandelse, nytt og evigvarende liv.
I natt vil vi bli prøvet, bare litt,
men vi vil bli prøvet, slik Jesus ble.
Jeg var redd da den nye pakten ble fullendt for meg.
Redd slik Frelseren var det, men "den som sier at han er i Ham,
må leve slik Jesus levde.
Etterligne Kristus."
Jeg fulgte ham til mørkets dal,
og som Herren led jeg døden.
I barmhjertig kort tid. Et troens sprang, et skritt ut på vannet,
det var alt han ba meg om, og som Jesus vil dere tvile,
dere vil føle frykt, men tro meg, jeg lover dere, brødre og søstre,
at om dere følger meg, om dere følger oss, følger dere Ham.
Han vil reise dere igjen i sin ære
til evig liv.
Det er en pris å betale for evig liv,
slik det var det for Frelseren.
Og hver og en av dere vil få muligheten i natt
til å betale den prisen.
Men først og…
Jeg vet at etter alt vi har vært gjennom sammen,
er dette vanskelig å tro, så jeg ber dere, slik Jesus ba Thomas,
om å bevitne det selv.
Sturge.
"Og jeg så den hellige stad, det nye Jerusalem,
stige ned av himmelen fra Gud,
gjort i stand som en brud som er prydet for sin brudgom.
Og jeg hørte en høy røst si…"
FORBINDELSE 1080 - DØDELIG
"…Se, Guds bolig er hos menneskene,
og han skal bo hos dem, og de skal være hans folk,
og Gud selv skal være hos dem og være deres Gud.
Han skal tørke bort hver tåre fra deres øyne. Døden skal ikke være mer.
Og ikke sorg og ikke skrik og ikke pine skal være mer.
For de første ting er veket bort.
Og han som satt på tronen, sa:
'Se, jeg gjør alle ting nye.
Jeg er Alfa og Omega, begynnelsen og enden.
Til de tørste vil jeg gi vann
som en gave fra livets vanns kilde.'"
Dette blir skremmende for oss alle, men Sturge, min bror i Kristus,
er du redd?
Nei, pater. Jeg er ikke det.
Gud være med deg.
Jeg er med deg.
Jeg er med deg. Jeg er med ham.
Det er greit.
Alt i orden.
Alt i orden. Alt er bra med ham.
Alt i orden.
Det er snart over.
Det er i orden.
Det er i orden. Ha tro!
Ha tro, min bror. Ha tro!
-Alt i orden. -Det er i orden. Jeg vet det.
-Det er snart over. -Det går bra.
Snart.
Tro!
Bare noen minutter!
Kroppen er død, men bare et øyeblikk!
Kroppens oppstandelse er det påsken handler om.
Det er det vi er i ferd med å bevitne.
Sheriff, vær så snill.
Se.
"Se, en Herrens engel stod for dem. Og de ble meget forferdet."
Dere må ha tro.
Jeg ville ikke fått dere til å se det dere har sett,
jeg ville ikke bedt dere velge det dere kan velge
uten å først vise dere Guds sendebud.
Og husk, brødre og søstre, ha tillit til at i Bibelen,
hver gang de nevner en engel, når en engel viser seg for oss mennesker,
er vi redde.
"Da åpenbarte en Herrens engel seg for dem
og stod på høyre side av røykoffer-alteret.
Og da Sakarias så ham, ble han forferdet, og frykt falt på ham.
Og se, en Herrens engel stod for dem.
Og Herrens herlighet lyste om dem, og de ble meget forferdet.
Og engelen sa til dem: 'Frykt ikke!'"
"De tok da steinen bort
fra hulen der den døde mannen lå.
Men Jesus løftet sine øyne mot himmelen og sa: 'Fader!
Fader, jeg takker deg fordi du har hørt meg.
Takk for at du hører meg.'"
"Og han ropte med høy røst: 'Lasarus, kom ut!'
Og den døde mannen kom ut!
Han var bundet med liksvøp på føtter og hender,
og om hans ansikt var bundet en svetteduk. Jesus sier til dem:
'Løs ham og la ham gå!'"
Brødre og søstre, dere er så nær frelsen.
Mirakelet er allerede i dere.
Engelens blod er allerede i årene deres,
men det er ufullendt.
Den siste forvandlingen blir ikke deres
om ikke dere lar deres jordiske kropp dø, så deres guddommelige kropp kan våkne.
Ett øyeblikk med tro. Det er prisen Gud ber om.
Bare ett øyeblikk med mot.
Et lite skritt ut av båten og på vannet.
Et lite ubehagelig øyeblikk. En liten pasjon for dere selv.
En gave tilbudt, og så er vi født på ny.
Åpne sinnet deres! Åpne hjertet!
Og lytt til den røsten. Den røsten bak i hodet.
Den røsten verden har prøvd å stilne, prøvd å lære dere å ignorere!
Vår engels røst som sier: "Frykt ikke."
Nei.
-Kom igjen. -Pappa.
Pappa! Stopp!
Sheriff, jeg bønnfaller deg, ikke gi avkall på dette.
Ikke ta fra sønnen din muligheten for frelse.
Ok.
-Alle trekker unna! -Du!
Ali, kom hit nå.
Du blir med meg nå.
Og hvis noen av dere kommer nær sønnen min!
Sheriff, legg den bort. Du trenger ikke vifte med en pistol.
Trekk unna!
Hvordan våger du?
Hvordan våger du å ta med et våpen inn i Guds hus!
Velsignet er du, min sønn, som setter et modig eksempel.
Denne unge mannen velger Gud
til tross for press fra sin egen far.
Måtte vi alle være så fryktløse.
Takk. For at du setter et eksempel.
Velkommen, min sønn.
Nei, Ali. Se på meg.
Nei.
Jeg velger Gud.
Nei!
Ikke vær redd. Jeg er hos deg.
-Nei! -Jeg er hos deg. Det går bra.
Vi må gjøre noe.
-Nei, mamma. -Det er greit.
-Ikke drikk det. -La være!
La være. Vær så snill!
-Du trenger ikke å gjøre det. -Nei!
Nei.
Det er greit.
Jeg kan hjelpe deg. Du er redd. Jeg kan hjelpe deg.
-Pappa, vent. -Jeg kan hjelpe deg.
Se på meg. Vi gjør det sammen.
Det er i orden.
Tro.
-Leeza! -Leeza!
Tro!
Da han reiste dem opp og bar dem på ørnevinger
og førte dem til seg selv!
Mamma!
Lukk dørene.
Lukk dørene!
Gudskjelov.
Lås dem!
Han klarer seg.
Han vil leges.
Dette er en del av Guds mirakel!
Hans mirakel, som noen av dere vil ødelegge!
Det tar ikke lang tid.
Hvil og leg deg.
Hold ham nede.
Hva skal vi gjøre? Vil han klare seg?
Selvfølgelig.
Hva feiler det deg?
Å spytte i møte med en slik gave!
Fjern sheriffen. Ta ham med ut bak.
Vi vil trenge mat snart.
Sturge.
Sturge!
Hold dørene låst.
Han planla det. Han sa: "Hold dørene lukket,
og når de våkner, hjelp dem!"
Brødre og søstre, fryd dere!
-Den første av apostlene våkner. -Ali.
-Og de vil være tørste etter nattverd. -Ali. Hei.
Herrens velsignelser vil bli skjenket oss alle!
-Mamma? -Leeza?
Mamma!
Det går bra, kjære.
Alt i orden. Og jeg føler…
-Mamma? -Å, vennen.
Det er utrolig.
Stearinlysene, de synger.
Takk Gud.
Mamma?
-Leeza. -Mamma!
Alt i orden.
-Alt i orden. -Nei.
Ikke vær mistenksom.
Wade!
Kom igjen! Vi må dra.
Nei!
-Kom igjen, denne veien! -Mamma!
-Fort! -Ed!
Det er snart over.
Og de vil alle våkne, evige.
Gjemte du deg?
Hva skal du gjøre, Erin Greene?
Våpen?
De betyr ikke noe lenger.
Ikke i den nye verden. Verdenen uten død.
Du kunne skyte meg nå. Jeg ville være fem minutter bak…
Vi har fem minutter.
Jeg…
Vet ikke hva som skjedde.
Det er greit.
Jeg…
Åpne dørene.
Monsignore sa vi skulle lukke dørene før de våknet.
Så vi kan lede dem, orientere dem, så dette…
Så dette ikke ville skje.
Jeg elsker ham. Virkelig. Men se,
det skjedde uansett slik det var meningen.
Du vet hva de sier. "Mennesket planlegger, Gud ler."
De som har kommet til kirka og har tatt nattverd,
de har ingenting å frykte i natt.
Hva angår de andre…
La Gud ta seg av dem.
Tro, monsignore.
Tro og og mot. Slik du sa.
Åpne dørene.
Dørene skal holdes åpne, slik portene alltid er åpne.
Hvordan skal evangeliet ellers spres?
Tekst: Marius Theil