EN NETFLIX-SERIE
BOK VI: ACTS OF THE APOSTLES
MAMMA & PAPPA
PÅSKMIDNATTSMÄSSA - ALLA ÄR VÄLK
Fan
Erin.
Jag behöver hjälp.
Du tror nog att jag är galen.
Jag hörde vad som kom ur min mun, och jag tror att jag är galen.
Ja.
Det låter galet.
Har du hört talas om…
…Ignaz Semmelweis?
Nej.
Han var en ungersk läkare på 1840-talet.
Han var ansvarig för två förlossningskliniker.
Den ena var den bästa undervisningskliniken,
från födslar till obduktioner, allt däremellan.
Den andra var en klinik för kvinnor som inte hade råd med sjukvård.
Den drevs inte ens av läkare utan av barnmorskor.
Ingen överraskning att den ena kliniken hade högre dödlighet.
Överraskningen var vilken.
Det var den första.
Undervisningskliniken. Dödligheten var svindlande.
Födande kvinnor hade större chans att överleva på gatan.
Det var inte logiskt och det drev honom till vansinne.
Han gjorde studie efter studie utan resultat,
tills han slutligen föreslog,
om det nu gjorde nån skillnad,
att hans elever skulle tvätta händerna.
Efter obduktionerna. Innan de gick in på förlossningen.
Han började med obligatorisk klorintvätt av händerna.
Hör och häpna, dödligheten sjönk.
Och forskarvärlden krossade honom.
Bakterieteorin var två decennier bort från acceptans.
Såna idéer möttes med förakt, förlöjligande, exil.
Semmelweis las in på ett mentalsjukhus.
Av en annan forskare.
Han dog där.
Och när de ersatte honom på klinikerna,
och slopade de löjliga handtvättarna…
Då ökade dödligheten igen.
Så, ja, Erin, din historia är galen.
Låt mig berätta nåt galet när vi ändå håller på.
Jag menar…
Vad är väl litet galet mellan vänner?
Min mamma har tillfrisknat på ett sätt som…
"Saknar motstycke" känns fattigt.
Och jag har försökt förstå det i det tysta
för om jag berättar för nån inom läkarkåren
kommer de tro att jag är galen.
Helt jävla galen.
Så jag har tagit många prover.
Jag har tagit blod för analys på fastlandet,
men jag har inte skickat dem än för jag gör det här.
För att få se det igen.
Så är det med forskning.
Man hanterar det som kan observeras. Testas. Upprepas.
Du säger att Riley Flynn fattade eld i solen?
Det stämmer.
Han brann upp i solen?
Du har rätt. Det är galet.
Det är sinnessjukt, madrasserat rum-och-klozapin-galet.
Totalt dåraktigt.
Herregud!
Vad gör du därinne?
Inte en dag går utan att du utlöser brandlarmet.
Ja, mamma.
Jag är galen. Vi är lämpade för mentalsjukhuset, allihop.
Monsignor, du måste vara försiktig.
Gardinerna är inte fördragna.
Han är borta.
Jag vet inte hur jag vet.
Kanske på samma sätt som jag visste att Leeza kunde gå.
På samma sätt… som jag kan höra ängelns röst.
Solen gick upp och jag bara visste.
Han är borta.
-Beklagar. -Det var en gåva. Det är det.
Han förstörde det.
"Syndens lön är döden, men Guds gåva är evigt liv
genom Kristus Jesus, vår herre." Fri vilja.
Sorgen du känner över hans val… Hur måste Gud känna för världen?
Ja.
Jag beklagar att Riley valde det han valde.
Det är för sorgligt, men det är inte det värsta, eller hur?
Det är att vissa inte nöjer sig med att förstöra för sig själva.
De måste förstöra för andra också.
Jag är ledsen att säga det. Ledsen att behöva tänka så här,
men världen är världen och vi måste vara smarta.
"Var kloka som ormar och oskyldiga som duvor", sa han.
Vem vet vilka han pratade med hela natten.
Vem vet vad mer han har gjort
för att beröva andra från Guds storhet.
Judas ingick i Guds plan också.
Judas ingick.
Apostlagärningarna.
När de tappra tidiga följarna skickades ut i världen
som får bland vargar, var de troende ett hjärta och en själ.
"Ingen enda kallade något av det han ägde för sitt,
utan de hade allting gemensamt."
Det kommer fler som Riley. Det gör det alltid.
Som försöker förgifta de troendes öron mot sin Gud.
Men låt oss ikväll
ha förtroende för vår kyrka. Låt oss dela allt vi har.
Påskvakan har alltid varit dopets kväll.
Eller hur?
Det finns en blodsjukdom som heter erytropoetisk protoporfyri. EPP.
Många av myterna kom nog från EPP.
Folk som har det är extremt känsliga för ljus
och kan få brännskador och blåsor i solen. De är även väldigt anemiska.
Så det är en blodsjukdom?
Inte det här. Nej.
Men inom samma familj kanske.
Så som att vanlig förkylning
och böldpest är i samma familj.
Säg att nåt har intagits av folk på ön.
Ett virus. Ett enzym. En ny typ av cell.
Nån sorts parasit. Vem vet?
Nåt som reparerar skadade celler,
är våldsamt ljuskänsligt och orsakar sjuklig anemi.
En desperat hunger efter järn. Järn i blod.
Först är saken i blodet bara förekommande i spårmängder.
Men när mängden ökar blir de fysiska förändringarna
mer påtagliga.
Mamma, när jag placerade ditt blod i solen, och ditt också, Erin,
så brändes den saken bort, och efterlämnade ert normala blod.
Mitt blod?
Ditt också.
Jag tog blodprovet efter…
Och jag slår vad om att Leeza Scarboroughs blod
efter att hon kunde gå igen, gör samma sak.
Men för er båda är ert blod fortfarande mest normalt blod,
bestående av vanliga, tråkiga, gamla, röda blodceller.
Men Riley kanske hade mer av det i blodet
så att när de ultravioletta strålarna penetrerade huden,
så antändes blodet, som nu övervägande bestod av denna sak.
Denna sak.
Om man intar det…
Vad händer om man är gravid?
Vad händer då?
Hypotetiskt, en graviditet är ett främmande föremål i kroppen.
Många processer sker för att stoppa en mors kropp
från att attackera fostret i livmodern. Och även då, ibland…
Men hypotetiskt, beroende på hur aggressivt saken förändrar kroppen,
kan responsen på ett foster vara lika aggressiv.
Kan du stoppa det?
Om större delen av blodet ännu är ens eget?
Kan du stoppa processen?
Jag har ingen aning.
Jag tror att när vi får i oss gift, alkohol, vad som helst,
fram till en viss punkt, om vi slutar ta det,
kanske vår kropp kan rensa ut det.
Filtrera bort det, som den gör med andra skadliga ämnen.
Det är vad jag vill tro, i alla fall.
Ärligt, mamma, jag har inte en jävla aning.
Okej.
Vad gör vi nu?
Riley.
Jag försöker minnas exakt vad han sa i slutet.
Men jag minns inte allt, Inte perfekt.
Men jag minns en sak ganska väl.
Han sa åt mig att fly.
Hallå?
Ed Flynn! God morgon.
Hej. Går det bra om…
Förlåt att jag stör.
Ingen fara. Vi förbereder för ikväll.
Mår du bra, Dolly?
Vad kan vi göra för dig, Ed?
Kan vi ta en promenad?
Det jag vill säga är privat.
-Faktiskt… -Vi skulle ändå gå.
Vi har mycket att göra idag.
Vi lämnar er.
-Dolly. -Ed.
Wade.
-Ed. -Sturge.
Gud välsigne dig, Ed.
Vi ses ikväll.
-Förlåt att jag stör, som sagt. -Ingen fara.
Jag vet inte hur jag ska säga det, så jag gör det bara.
Min son. Du har fått honom att vad? Skriva brev?
-Göra gottgörelse? -Ja.
Det ingår i tillfrisknandet. Vi jobbar på det.
Tja…
Jag tror inte han mår bra.
Det är ingen överraskning för dig, mig eller nån annan men…
Så han skrev några brev.
Till mig, sin mamma.
Jag läste mitt först och det var oroande.
Sen läste jag Annies och hennes var…
Han mår uppenbarligen inte bra.
Jag menar, det är…
…galna saker. Vanföreställningar.
Jag vet inte var han är, var jag ska leta.
Jag vet inte vart jag ska gå. Inte till sheriffen.
Om han mår dåligt och det är jag som påkallar polisen,
och han måste åka tillbaka, till där han har varit,
och det är jag som skickar honom dit…
Du har umgåtts med honom.
Jag tänkte att du var den som jag skulle fråga.
Jag tror…
Jag tror han kan ha gjort nåt mot sig själv.
Dessa brev påminner så om ett avsked.
Och jag frågar dig om det,
för vilka vanföreställningar han än har, så placerar han dig i mitten av dem.
Han skrev galna saker om dig.
Jag beklagar det, Ed.
Ja, svaret är ja.
Riley mådde inte bra. Mår inte bra.
Okej,
Ed, jag ville inte få dig att känna så.
Kan du tro mig?
Jag klarade inte av honom.
Det var som att vi pratade olika språk ibland.
Jag försökte.
Vi vet inte, Ed. Vi…
Han kanske dricker.
Han kan ha tagit färjan till fastlandet.
Han mår bara dåligt. Tro inte det värsta.
Du, tänk positivt.
Det är det Gud lär oss om att vara föräldrar.
Gör som han gör.
Du älskar din son som Gud älskar oss. Tro det bästa.
Vill du att jag tar breven
för att se om jag kommer på nåt?
Ja, jag tänkte ändå ge dig dem för
ett av dem är till monsignor Pruitt.
Jag öppnade inte det.
Jag vill inte besvära honom.
Om han ens minns Riley.
Det gör han.
Jag tänkte att du vet om vi ska skicka det till honom.
Korgosse till sin präst. Jag tänkte… Jag vet inte.
Jag vet inte.
JORD ÄR DU, OCH JORD SKA DU ÅTER BLI.
Erin.
Hur…
-Hur mår då? -Jo, jag…
Jag hoppades att du och Ed och Warren kanske ville…
Jag ska till fastlandet ikväll, jag åker med Belle.
Jag hoppades att ni ville följa med mig.
Raring. Det…
Vilken konstig önskan.
Nej, vi har mässan ikväll, påskvakan.
Och varför skulle vi…
Mår du bra?
Vi finns här om vi kan göra nåt för dig. Vi finns här…
Du, jag undrar istället
om du kan hjälpa mig.
Jag…
Ärligt talat…
Jag oroar mig för Riley.
Och… du kanske kan säga till honom
att han måste komma hem…
Jag vill inte lägga mig i vad han gör.
Det har gått flera dagar.
Kan du ta med honom hem ikväll?
Vi kan alla äta middag innan mässan.
Riley är död.
Det är han.
Jag beklagar.
Men han är borta.
Han sa åt mig, om jag kunde, att han ville att hans familj var trygg.
-Han ville få bort er. -Tyst.
-Jag beklagar. -Var tyst, raring.
Vi har alltid försökt. Hela familjen har alltid försökt
finnas där för dig, och det har vi gjort.
-Varför säger du nåt sånt? -Jag beklagar.
Varför säger du nåt sånt?
Du är inte rolig.
Vad är det för fel på dig?
-Mrs Flynn… -Försvinn!
-Vad? -Jag vet.
Jag åker till fastlandet ikväll.
Jag tar med mina prover,
ger dem till kollegorna för att bekräfta det,
och sen återkommer jag.
Med hjälp.
Du säger att en smitta sprids medvetet
i St. Patricks.
Jag säger att jag misstänker det, även om det låter…
-Vad exakt ber du mig om? -Jag ber dig att undersöka det.
Undersöka vad exakt?
Undersöka St. Patricks?
Och bara för att vara tydlig,
på grund av att några av din mors blodprover förstördes?
-Det är mycket begärt, jag vet. -Gör du?
Gör du?
Vet du varför jag flyttade hit?
Nej, det vet jag inte.
Jag har nog inte berättat för nån.
Som om ingen har frågat.
Jag var 21 när tornen rasade.
Jag såg det gråtandes i mitt rum.
När jag var barn, jag var inte religiös alls, faktiskt.
Men jag gick till moskén den dagen för de hade blodgivning,
kön var flera kvarter lång.
Jag ville hjälpa.
Jag ville skydda det här landet.
Så jag flyttade till New York och anmälde mig till polisutbildningen.
Vissa av mina vänner var inte glada.
"Polisen är emot oss", sa de. Men jag sa: "Nej. Ni har fel."
"Jag ska visa att de inte behöver vara rädda för oss.
Jag ska visa vilka vi är."
Jag jobbade mig upp.
Du vet, trafik, översätta och transkribera avlyssning, sen sedlighetsroteln.
Jag gifte mig. Ali föds och jag blir befordrad igen. Kriminalpolis.
Högsta säkerhetsgodkännandet för den gemensamma antiterrorstyrkan.
Jag hjälper FBI att bekämpa terrorism.
Vi gör gripanden. Du vet, småsaker, marijuana, parkeringsböter
och pressar dem hårt om de är muslimer.
"Vi lägger ner anklagelserna och hjälper dig.
Gå till moskén och lyssna."
Jag trodde vi skulle bekämpa terrorism.
Inte få en marijuanarökande student i Queens att spionera på amerikaner.
Så jag klagar.
Försiktigt. En gång.
Allt förändrades.
Jag blev övervakad av andra poliser.
De hade till och med en akt om mig.
Och inte bara om mig. För efter tornen
befordrades muslimer fort. Särskilt om vi kunde språket,
som lingvistisk kunskap, kulturell kännedom.
Vi var åtråvärda på grund av det.
Men de började tänka,
med så många av oss inom polisen, på positioner med riktiga befogenheter,
tänk om det var vår plan hela tiden?
Tänk om vi var inkräktare?
Tänk om vi var infiltratörer?
Tänk om vi var dubbelagenter? Och de fick panik.
Internroteln var plötsligt på oss. Vi förföljdes.
Vi blev inspelade. Civila också. Övervakade i moskéer, på kaféer.
Och plötsligt blev jag nedgraderad och är tillbaka i uniform.
Nattskift, gatpatrullering.
Om mer och mer inser jag att jag har tappat deras förtroende.
Jag håller ut.
Jag har huvudet högt.
Värdighet.
Värdighet är ett ord min fru använder.
"Visa dem värdighet."
Sen får hon sin diagnos.
Och hon berövas sin värdighet så snabbt.
Sen är hon borta.
Och jag kunde inte…
Ali och jag flyttar så långt bort vi kan. Jag hittar det här jobbet.
Den här lilla ön.
Så sömnig att den kunde vara död.
Inga val, ingen personal. Bara ett litet rum längst bak i en mataffär,
och ett gäng fiskare utan en betydande incident av avsiktligt våld
på nästan ett sekel, och jag ber om att få tjänsten.
Värdighet.
Ali är helt uttråkad.
Men han är trygg.
Och jag tror fortfarande att jag kan förbättra världen en aning.
Det är kanske här vi gör en skillnad.
Inte i storstan, utan i den här lilla byn.
Vinna över föräldraföreningen och kalla det en vinst för Islam.
Så jag skrämmer ingen.
Jag säger inte för mycket, gör inga övertramp eller tränger mig på.
Jag bär inte ens pistol.
Och ändå…
Ändå…
…tittar Beverly Keane och några andra
på mig som om jag är den jävla Usama bin Ladin.
Och du vill att jag
undersöker St. Patricks?
Om det nu betyder nåt,
så vill jag verkligen… verkligen ha fel.
Påminn dig själv, om det fortsätter,
att du grundar det här på tredjehandsinformation från Riley.
Knappast den pålitligaste personen på ön.
Bär du inte en pistol?
Behövs inte.
Var är Belle?
Jag kan räkna på en hand hur många gånger båten har varit sen.
I min livstid, i alla fall.
Kan jag hjälpa er?
-Vi väntar på Belle. -Ingen Belle idag.
Borgmästaren har skickat den på reparation.
Några delar som har återkallats.
Belle och Breeze. Vi skickade iväg dem i eftermiddag.
Båda två.
Inte många lämnar ön på kvällen, tänkte han.
Det gör man på morgonen.
Tänker ni alla lämna ön ikväll?
Då fastnar ni där. Ni missar vakan.
Är Breeze tillbaka imorgon?
Jag tror det. Men det är svårt att veta.
Om du är orolig, doktorn, kan du ta upp det med borgmästaren.
Han kan nog lugna dig.
Det kan han säkert.
Om jag vill skicka över nåt
kan jag väl be en fiskare att köra mig?
Det finns många båtar på ön.
Du servar väl alla?
Jag antar det.
Som den du är på nu?
Ja. Jag gör några småjusteringar.
Glöm inte!
Påskvakan.
ANMÄLAN OM FÖRSVUNNEN PERSON
-Ja. -Sturge.
Ja, hej, sheriffen. Vad vill du?
Inget. Eller vi har ingen el i butiken.
-Jag ville höra om du kände till… -Hela ön, är jag rädd.
-Strömavbrott? -Det händer då och då.
Nåt så enkelt som att nåt lossnar under vattnet
kan få kabeln ur spel.
Jag kör förbi elstationen
och tar en titt.
-Behöver du hjälp? -Nej. Det är bra.
Okej. Håll mig uppdaterad.
Det ska jag.
Det var den sista.
Båtarna, då?
Hälften är klara. Resten tar jag innan vakan.
Vi väntar med masten.
Den kan vi ta sist.
När folk sover eller är i kyrkan.
Sheriffen är redan misstänksam. Mobilmasten kan bli för mycket.
Jag tar hand om den.
Så färjorna och ljuset.
Och Sturge servar båtar i slutet av dagen under påskhelgen.
Om mobilmasten stängs av är vi helt avskärmade.
Fullständigt.
Och de mindre båtarna? Roddbåtar, kanoter?
Vi är omringade av vatten 48 km åt alla håll.
Det är inte direkt nåt alternativ.
Hela stan kommer att vara på mässan ikväll.
Inte jag och Sarah.
Aldrig igen, sa jag, även innan vi hörde allt det här.
Jag uppskattar att jag fick vara här idag.
Men jag ska gå ikväll.
-Varför? -För jag vet ingenting.
Jag vet inte vad som ska ske, om nåt sker.
Jag vet att Riley offrade allt.
Allt.
Han trodde att jag kunde hjälpa.
Och nu är färjorna och strömmen borta
och det kommer att vara folk där som jag älskar.
Som Riley älskade.
Så, ja, jag ska vara där.
Jag ska vara där.
Jag saknar att du ber.
Vill du göra mig sällskap?
Okej.
-Är du redo för sängen då? -Det är påskvaka i natt.
Vid midnatt. Det skulle betyda mycket om du följde med mig.
Vi har pratat om det. Jag vill inte…
Ja, men alla berättar om vilken stor grej mässan är,
och hur viktig den är.
Enligt Ooker har fader Paul fixat hela dagen.
Det är tydligen nån stor överraskning.
Nåt om att dela ett mirakel ikväll.
Ett mirakel?
Ja. Om det är, du vet, ett mirakel, ett till mirakel,
så vill jag att du är där. För att se det. Tillsammans.
Vill du komma?
-Glad påsk. -Glad påsk, miss Keane.
Hur vill du börja?
Jag samlade ihop alla ljus jag hittade,
som vi inte använder i själva kyrkan.
Tänkte att vi börjar längs gatan,
korsar torget runt östra stranden och till kyrkan.
Låter folk höra oss.
Jag har med utskrifter på sångerna. Kan du ta dem, Wade?
Självklart.
-Till dig. -Tack.
Dolly.
"Sjung för Herren en ny sång."
"Sjung för Herren, hela världen."
Tack. Följ med.
Glad påsk.
INGEN SIGNAL
Det här just nu är bland det vackraste jag har sett.
Vissa av er kanske har märkt att jag har en mässhake i guld.
Jag bar den på den första söndagen,
den första dagen i det nya förbundet.
Bev såg det
och frågade varför jag hade den i vardagstid.
Det jag inte kunde säga då, men som jag kan säga nu
är att jag valde den för att det inte var en vanlig söndag.
Inte det minsta.
Jag hade anledning att fira, glädjas. Det var en helig dag.
Och i natt blir också annorlunda.
I natt är början på en ny era.
Vi ska fira återuppståndelsen i natt,
och det ska vi göra mer än nån nånsin har gjort.
Men först,
välsigna mig, bröder och systrar, för jag har syndat.
Det var längesen jag biktade mig,
och det är verkligen dags,
men här är min synd.
Jag har ljugit för er alla.
Jag kom inte för att ersätta monsignor Pruitt.
Han återhämtar sig inte på fastlandet. Han är helt frisk.
Han har välsignats.
Så som ni har välsignats har han gjorts frisk,
hel och ung, precis som ni.
Han helades långt innan ni såg det här ansiktet.
Han var den första, faktiskt, och han står framför er nu,
och ber om er förlåtelse.
Vissa av er har nog tänkt det förut,
i det undermedvetna. Sinnet är så tränat av världen
att ignorera den rösten, för hur kan det stämma?
Det är omöjligt. Men inget är omöjligt för Gud.
Som vi har sett.
Jag var vilse, förvirrad, trött och gammal,
på väg till Damaskus när helt plötsligt
Herrens ängel visade sig för mig och gav mig
Guds helande nåd.
Och jag återställdes så som ni har återställts.
Jag återvände till er och jag tog med mig Herrens ängel
så att han kan välsigna oss alla. Och vi har sett miraklerna.
Våra nya kroppar.
Kroppens återuppståndelse, nytt och evigt liv.
I natt kommer vi att prövas, bara lite,
men vi kommer att prövas, så som Jesus.
Jag var rädd när det nya förbundet uppfylldes för mig.
Rädd var även vår Frälsare, men "den som säger sig förbli i honom
är skyldig att själv leva så som han levde."
"Bli Kristi efterföljare."
Jag följde honom in i dödsskuggans dal,
och likt vår Herre, uthärdade jag döden.
Barmhärtigt kort. Ett steg av tro, ett steg på vattnet
var allt han bad mig om, Och likt Jesus kommer ni att tvivla,
ni kommer känna fruktan, men jag lovar, bröder och systrar,
om ni följer mig, om ni följer oss, om ni följer honom,
kommer han att resa er igen i sin härlighet
till evigt liv.
Man måste betala ett pris för evigt liv,
så som det var för vår Frälsare.
Och var och en av oss kommer ikväll att få chansen
att betala det priset.
Men först och…
Jag vet att efter allt vi har gått igenom tillsammans,
är det inte lätt att tro. Så jag erbjuder er, som Jesus erbjöd Tomas,
att bevittna det själva.
Sturge.
"Och jag Johannes såg den heliga staden, det nya Jerusalem,
komma ner från himlen, från Gud,
redo som en brud, som är smyckad för sin brudgum.
En stark röst från tronen sa…"
FÖRENING 1080 - DÖDLIGT GIFT
"Se, nu står Guds tabernakel bland människorna,
och han skall bo hos dem och de skall vara hans folk,
och Gud själv skall vara hos dem.
Och han skall torka alla tårar från deras ögon. Döden skall inte finnas mer
och ingen sorg och ingen gråt och ingen plåga.
Ty det som förr var är borta.
Han som satt på tronen sade:
'Se, jag gör allting nytt.
Jag är A och O, begynnelsen och änden.
Åt den som törstar skall jag ge att dricka
fritt och för intet ur källan med livets vatten.'"
Det blir skrämmande för oss alla, men, Sturge, min broder i Kristus,
är du rädd?
Nej, fader. Det är jag inte.
Gud är med dig.
Jag är med dig.
Jag är med dig. Jag är med honom.
Det är okej.
Ingen fara.
Det är okej. Han är okej.
Det är okej.
Det är snart över.
Ingen fara.
Det är okej. Ha tro.
Ha tro, min broder!
-Det är okej. -Det är okej. Jag vet.
-Det är snart över. -Det är okej.
Snart.
Tro!
Bara ett par minuter! Bara en kort stund.
Kroppen är död, men bara en stund!
Påsken handlar om kroppens återuppståndelse.
Det är det vi ska få bevittna.
Sheriffen, snälla.
Skåda.
"Då stod en Herrens ängel framför dem. Och de blev mycket förskräckta."
Ha tro, allihop.
Jag skulle inte få er att se vad ni har sett,
jag skulle inte be er att välja det ni kanske väljer,
utan att först visa er Guds sändebud.
Kom ihåg, bröder och systrar, ha tro att i Bibeln,
varje gång de nämner en ängel, när en ängel visar sig för oss människor
är vi rädda.
"Då visade sig för honom en Herrens ängel,
som stod till höger om rökelsealtaret.
Sakarias blev förskräckt vid denna syn, och fruktan kom över honom."
"Då stod en Herrens ängel framför dem,
och Herrens härlighet kringstrålade dem och de blev mycket förskräckta,
och ängeln sade: Frukta icke! Frukta icke! Varen icke förskräckta!"
"Då tog de bort stenen,
från den grotta där den döde vilade."
"Jesus lyfte blicken mot himlen och sade:
'Fader, jag prisar dig för att du hör mig.'"
'Tack för att du hör mig.'
"Han ropade med hög röst: 'Lasarus, kom ut!'
Då kom den döde ut,
med fötter och händer inlindade i bindlar
och med ansiktet täckt av en duk. Jesus sade till dem:
'Befria honom och låt honom gå.'"
Bröder och systrar, ni är så nära frälsning.
Miraklet är redan i er.
Ängelns blod är redan i era ådror,
men det är ofullständigt.
Den slutliga förvandlingen är inte er
om ni inte låter er jordiska kropp dö så att er gudomliga kropp kan vakna.
Ett ögonblick av tro. Det är priset Gud begär av oss.
Bara ett ögonblick av mod.
Ett litet steg utanför båten. På själva vattnet.
Ett litet ögonblick av obehag. Ett litet ögonblick av lidande.
En offrad gåva, och sen återföds vi.
Öppna era sinnen! Öppna era hjärtan!
Lyssna på rösten. Rösten längst bak i sinnet.
Rösten som världen har försökt tysta, och lära er att ignorera!
Vår ängels röst som säger: "Frukta inte."
Nej.
-Kom. -Pappa.
Pappa! Sluta!
Sheriffen, jag bönfaller dig att inte beröva dig själv.
Att inte beröva din son möjligheten till frälsning.
Okej.
-Allihopa, håll er undan! -Hallå!
Ali, kom hit nu.
Du följer med mig genast.
Och om nån av er jävlar kommer nära min son!
Sheriffen, lägg ner den. Du behöver inte vifta med den.
Backa!
Hur vågar du?
Hur vågar du ta in ett vapen i Guds hus!
Välsignad är du, min son, som uppvisar sånt mod.
Den här unge mannen väljer Gud
trots motstånd från sin egen far.
Vi borde alla vara lika orädda.
Tack, för att du är ett föredöme.
Välkommen, min son.
Nej, Ali. Titta på mig.
Nej.
Jag väljer Gud.
Nej.
Jag är med dig.
-Nej! -Jag är med dig.
Vi måste göra nåt.
-Mamma, nej. -Det är okej.
-Drick inte det där. -Nej!
Gör det inte. Snälla!
-Du behöver inte göra det. -Nej!
Nej.
Det är okej.
Jag kan hjälpa dig. Lyssna på mig, du är rädd.
-Pappa. Nej. -Jag kan hjälpa dig.
Se på mig. Vi gör det tillsammans. Okej?
Det är okej.
Tro.
-Leeza! -Leeza!
Tro!
Han återuppväckte dem och bar dem på örnvingar
och förde dem till sig själv!
Mamma!
Stäng dörrarna.
Stäng dörrarna!
Tack gode Gud.
Lås dem!
Han är okej.
Han kommer klara sig och läka.
Det är en del av Guds mirakel!
Hans mirakel som vissa av er vill förstöra!
Det dröjer inte länge.
Vila och återhämta dig.
Håll ner honom.
Vad gör vi? Kommer han verkligen klara sig?
Självklart.
Vad är det för fel på dig?
Som spottar på en sån gåva!
Ta bort sheriffen. Ta honom dit.
Vi behöver… Vi behöver snart mat.
Sturge.
Sturge!
Håll dörrarna låsta.
Han planerade det. Han sa: "Håll dörrarna stängda,
och när de vaknar, hjälp dem!"
Bröder och systrar, gläd er!
-Den första aposteln vaknar. -Ali.
-Och de kommer att törsta efter nattvard. -Ali. Du.
Herrens välsignelser kommer att skänkas till oss alla!
-Mamma? -Leeza.
Mamma!
Jag mår bra.
Jag är okej. Och jag känner…
-Mamma? -Åh, älskling.
Det är otroligt.
Ljusen, de sjunger.
Tack, Gud.
Mamma?
-Leeza. -Mamma!
Ingen fara.
-Det är okej. -Nej.
Misstro inte.
Wade!
Kom! Vi måste gå.
Nej!
-Vi måste gå! Kom igen, hitåt! -Mamma!
-Gå! -Ed!
Allt är snart över.
Och alla kommer vakna upp, evigt liv.
Gömde du dig?
Vad ska du göra, Erin Greene?
Vapen?
De betyder inget längre.
Inte i den nya världen. Världen utan död.
Du kan skjuta mig nu. Det innebär att jag är fem minuter efter…
Vi har fem minuter.
Jag vet inte…
…vad det var som hände.
Det är okej.
Jag…
Öppna dörrarna.
Monsignor sa att vi skulle stänga dörrarna innan de vaknar.
Så att vi kan vägleda dem så att det här…
Så att det här inte hände.
Jag älskar honom. Det gör jag. Men titta,
det hände ändå, som det var menat.
Du vet vad de säger: "Människan planerar, Gud skrattar."
De som har kommit till kyrkan och tagit nattvarden,
de har inget att frukta i natt.
För resten av dem…
Låt Gud ta hand om dem.
Tro, monsignor.
Tro och mod. Som du sa.
Öppna dörrarna.
Dörrarna är öppna, så som portarna alltid är öppna.
Hur sprids annars evangelium?
Undertexter: Lisa Olsson