EN NETFLIX-SERIE
BOG VII: ÅBENBARING
Gjorde det dig fortræd?
Ja.
Nej!
De hiver folk ud af husene.
-Vi må væk herfra. -Hvor skal vi tage hen?
Til kirken efter min søn. Han er stadig i kirken.
-Hvad har de gjort ved ham? -Eddie…
-Min far? -Hvad har de gjort?
-Jeg ved det ikke. -Du havde studeret det.
Du havde prøver.
-Nej. Jeg ved det ikke. -Stille.
Har nogen dækning?
Nej. De må have ødelagt mobilmasten.
Og de har sendt færgerne væk.
Sturge rodede rundt med bådene. Vi så ham i dag.
Både, telefoner, strøm. De afskærer os.
-Både. -Jeg har en kano på Uppards.
Den kan nok ikke få nogen til fastlandet,
men i det mindste væk fra øen.
Mine forældre. De er derude. De skal med os, ikke?
De skal til læge. Der er plads.
-På fiskebådene er der plads. -Det taler jeg ikke om.
Hun taler ikke om at tage afsted.
De kommer efter os, som Bev sagde.
Derfor sænkede de dem ikke.
Derfor har de blot hevet nogle stik ud. De har brug for bådene.
Så de kan komme væk bagefter.
Sarah, du sagde, at det var en smitte.
Hvis blot en af dem kommer til fastlandet…
Hvad gør det godt for?
Hvad skal det gøre godt for? Pistoler og knive?
De rejser sig igen.
Det er ikke sådan, det skal gøres.
Det er det aldrig.
Måske ikke.
Måske kan vi vinde lidt tid.
Et par ekstra minutter.
Måske er et par minutter nok.
Måske sekunder.
Det har aldrig givet mening.
Der er et himmerige.
Og det venter på os.
Så kæmper vi med næb og klør
for et par ekstra minutter til sidst.
Minutter.
Nu handler det ikke om os.
Men om alle andre i verden.
At dø for mennesker, vi ikke har mødt.
Ingen større kærlighed.
Det siger Biblen, ikke?
Først skal vi have jer unge i sikkerhed.
-Vi kan hjælpe. -Nej.
-Nej.
Vi kan gå til stranden og følge kysten til Uppards,
og I tager kanoen og padler ud…
Igen.
Erin Greene!
Jeg vil gerne afslutte vores diskussion.
-Måske… -Hun er derinde.
Nej.
Du går. Du fører børnene i sikkerhed.
Jeg tager en snak med Bev.
Mor!
-Jeg elsker dig. -Mor!
-Så højt. -Mor!
Gå.
Jeg har ingen strid med dig, Annie Flynn.
Jeg vil bare have en sludder med Erin Greene.
Og Sarah Gunning.
Måske terrorist-sheriffen, hvis han stadig er sammen med dem.
Ja. De er alle derinde.
-Også to børn. -Børnene klarer sig.
De er allerede frelst.
Tror du, at jeg ville udsætte de børn for virkelig fare?
Hvad er den til? Sig ikke, at den er til os.
-Det er vi kommet over nu. -Det er den ikke.
Bev, du skal lytte til mig.
Du har hele dit liv haft brug for at høre det.
Du er ikke et godt menneske.
Tja…
Det var unødvendigt.
Gud elsker dig ikke mere end nogen anden.
Du er ikke en helt.
Og du er bestemt ikke et offer.
Jeg ville ikke prædike, Annie Flynn.
Tag først bjælken ud af dit eget øje.
Jeg hader at bagtale de døde, men hvis Riley Flynn,
en drukkenbolt og morder,
var bevis for forældrenes evner…
Det var han.
Hver en del af ham.
Gud elsker ham.
Lige så meget som han elsker dig.
Hvorfor chokerer det dig?
At Gud elsker alle lige så højt som dig.
Hun trækker tiden ud. Tjek bagved.
Jøsses!
Det er okay. Det skal nok gå, Annie.
Se på mig. Du bliver rask på ingen tid.
Du bliver…
Spurve.
I Biblen står der: "Ikke en spurv falder til jorden,
uden at Gud er med den. Han føler hver en død."
Som ung var jeg i Sydamerika på en mission,
og jeg stod under det her
fantastiske vandfald.
Omfanget af det. Tyngden…
Dets brusen druknede al lyd i junglen.
Hver fugl og hver stemme. Da jeg blev ældre
og tænkte på døden og hvor mange dødsfald, der fandt sted hvert sekund…
Der er mennesker, dyr, spurve.
Hvis hver vanddråbe var et dødsfald,
tænkte jeg: "Sådan må det være at være Gud."
Hvert øjeblik af hver time hver dag, en syndflod af dødsfald,
så larmende. Hvordan kan han høre
mine hviskende bønner i dødsfaldenes tordnende brusen?
Da jeg så, hvad jeg blev skænket, tænkte jeg:
"Det er afslutningen på det. Det er afslutningen på den brusen."
Ikke flere døde.
Men skal jeg være ærlig, og nu er der ingen grund til ikke at være det,
var det dig.
Det var dig. Og Sarah. I var grunden.
Derfor pakkede jeg den tingest ned.
Derfor bestak og løj jeg og smuglede den med tilbage.
Det var grunden. I måtte ikke dø.
Selvfølgelig heller ikke resten af dem, men, nej…
Du og Sarah…
Vi har spildt vores liv.
Jeg havde bare stirret ned gennem kirken.
For bange til at komme ned og være hos dig.
For bange til at fortælle vores egen datter sandheden.
Det føltes ikke som en synd.
Du følte det ikke som en synd, og vores datter var aldrig en synd.
Hun var aldrig en fejltagelse.
Aldrig.
Hvad kunne vi gøre?
John.
-Det var en anden verden. -Tja…
Jeg sagde til mig selv…
…de aftener, hvor du var så tæt på
og sov ved siden af den mand, du var sammen med, at du…
…at du…
Havde du spurgt mig, ville jeg have taget præstekraven af
og være gået med dig.
Til verdens ende.
Det ville jeg aldrig have gjort.
Ikke mod dig. Eller mod hende.
Og ikke mod ham. Ikke efter krigen.
Jeg ville ikke ødelægge fire liv.
Men det er forbi nu.
Vi har truffet vores valg.
Vi har levet vores liv.
Hun voksede op, og vi svandt hen, og sådan skal det være.
Det skal slutte.
Hvad med en ny chance?
Vi kan blive en familie denne gang.
Kan du tænke på et større mirakel?
Helbrede blindhed, ja.
Eller dele vandene, okay.
Men en ny chance?
Det er et ægte mirakel.
Hjælp!
Min mand! Hjælp mig!
-Stille. -Hjælp mig!
-Vi må væk. Nu. -Hjælp mig!
-Hey, Flynn. -Hjælp mig!
I lugter godt.
I lugter vidunderligt.
Rør dig ikke.
Araberpik.
Hjælp mig!
Hjælp!
-Leeza. -Far?
Far.
Løb!
Afgang!
Løb!
Hvorfor gjorde hun det?
Det er ligegyldigt.
Vi må slukke ilden.
Jeg ved ikke…
Breder den sig, kan den…
Med vinden bliver øen en krudttønde.
Det hele kan brænde ned som i 1984.
Ikke hele øen. Det kræver mere end vestbredden
til at brænde det hele ned og selv da…
Kirken brændte ikke i 1984.
Åbenbaringen.
"Den første engel blæste i sin basun, og der kom hagl og ild
blandet med blod, og det blev hældt ud over jorden.
Og en tredjedel af jorden brændte op og en tredjedel af træerne brændte op,
og alt det grønne græs brændte op.
Men de feje og troløse
og afskyelige og morderne og de utugtige og troldmændene,
og afgudsdyrkerne og løgnerne skal få deres lod i søen, der brænder
med ild og svovl, det er den anden død." Lad det brænde.
Lad det hele brænde.
En ny syndflod.
En syndflod af ild, og Skt. Patrick vil være arken.
Crocketts gode borgere ved,
hvor de skal gå hen i en storm.
Saml den op. Kom med mig.
Til hvilken nytte?
Minutter.
I fald der er en båd med en motor.
En speedbåd eller sådan.
Vi klarer os.
Tror du, at vi overlever?
Det sagde jeg ikke. Jeg siger, at vi uanset hvad
klarer os.
Okay.
CROCKETT ISLAND KØBMAND
Det er mit.
Det samme her.
Det, de gør mod folk…
Men ikke dig.
-Nej, ikke mig. -Selvfølgelig ikke.
Men jeg kan fornemme det, Ed.
-Jeg har ondt i maven. -Jeg ved det.
Jeg fornemmer det.
Bliver jeg til et dyr, der ikke kan modstå?
Da jeg så dem i kirken,
tænkte jeg, at de ikke kunne lade være.
At det var umuligt ikke at gøre det.
Men det passer ikke, Annie.
Jeg fornemmer det også.
Jeg sulter også,
men jeg gjorde det ikke.
Hvad det end er,
ændrer det ikke, hvem man er.
De brænder det hele ned.
Hvorfor gør de det? Det giver ingen mening.
Bare de unge klarede den til båden.
Det håber jeg også.
Det finder vi aldrig ud af.
Sikkert ikke.
Det gjorde de.
Det har jeg besluttet.
Leeza!
Leeza, skat, det er far.
Kan du høre mig, så følg min stemme.
Leeza!
Leeza, skat!
-Leeza, skat! -Leeza!
Det er okay. Du kan komme ud.
Stop.
Leeza Scarborough!
Din far er vildt bekymret.
Leeza!
Få budskabet ud. Alle, der ikke er på fritidscenteret ved daggry,
forgår.
Gå efter de tomme huse, campingvogne, alt.
Dagen gryr.
Du er oppe.
Gud være lovet.
Og også dig.
Monsignore, din sjæl er stærkere end min,
men tilgiver man mennesket dets synd, vil den himmelske Fader også tilgive dig.
Så hvordan kan jeg dømme?
Men dog.
-Du lukkede dem ud. -Selvfølgelig.
Kom. Nu skal I se.
"Alle levende væsener på jorden blev udslettet,
mennesker, kvæg, krybdyr og himlens fugle. De blev udslettet fra jorden.
Kun Noa og de, der var med ham i arken, blev tilbage."
Skt. Patrick er ikke blot en kirke. Det er en ark.
Jeg sætter senge op i fritidscenteret til de udvalgte.
Vi vil finde ly i vores skibe og fartøjer og så,
som får blandt ulve, som du sagde,
vil vi sprede budskabet.
Hvem bestemmer de udvalgte?
Det gør vi. Du og jeg.
-Hvad sker der med resten? -Det ved jeg ikke.
Det er ikke op til mig.
Det er mellem dem og Gud, ikke?
Nej.
Undskyld?
Vi har misforstået.
-Vær ikke latterlig. -Nej, Beverly, se på dem.
-Vi er ulvene. -Nej.
Ikke også dig. Ikke dig, monsignore.
Jeg tog fejl. Vi tog fejl. Vi tager fejl. Det her må stoppe.
De skal bruge ledelse.
Se dem. De er fortabte uden en leder, uden en hyrde.
Det skal være dig, monsignore. Det har altid været dig.
Nej! Det var aldrig mig. Sådan er det med præstestanden.
Det skal ikke handle om mig, men om Gud!
Det er ikke længere dig.
Det sagde han selv til os.
Jesus advarede os mod de skriftkloge, præsterne.
I Matthæus: "I må ikke kalde nogen på jorden jeres fader,
for én er jeres fader, han, som er i himlen."
"Ve jer, skriftkloge og farisæere, I hyklere!"
Slangeyngel.
Men du, monsignore…
Monsignore Pruitt, hvorfor skulle det passe om dig?
Dyd er vel ikke en dyd, hvis det ikke koster dig noget.
Det gik altid i den retning. Du var altid…
Du var altid den, der testede min tro mest.
"Vig bag mig.
Du vil bringe mig til fald,
for du vil ikke, hvad Gud vil, men hvad mennesker vil.
Den store Babylon.
Moder til skøger og Jordens afskyeligheder."
Jeg håber, at I to vil nyde solopgangen.
-Hvad er der galt? -Intet.
Vi er klar til dem. Hold dem udenfor et par minutter til.
Vi skal bruge et præcist tal
til bådene i morgen.
De har brændt bådene.
Hvad har de?
De har brændt dem.
Pyt med det.
Wade vil tilbagekalde færgerne, når tiden er inde.
Hvem gjorde det?
Jeg elsker dig, mor. Jeg elsker dig, far.
Herre, beskyt dem.
Og våg over dem.
Nå deres hjerter, så de ikke bekymrer sig.
Herre, giv mine forældre fred.
Amen.
Min mor.
Og min far.
Og min bror.
De er alle døde, er de ikke?
Jo.
Jeg ville have…
Havde jeg vidst, det var vores sidste måltid,
ville jeg have været anderledes.
De ved det.
Hvem er nu det?
Er det Howard?
Howard Hobbs.
Se lige din tilstand. Du må have haft det svært,
din stakkels mand.
Jeg har aldrig set dig til messe i hele dit liv,
og dog blev du velsignet i aften.
Frelst.
Døbt, går jeg ud fra. Og dig?
Jeg dræbte min Julie i aften.
Har du dræbt din kone?
Og mine drenge. Jeg har dræbt mine drenge.
Jeg er ked af at sige det, men du kunne have fået dem tilbage,
som Sturge åbenbart fik dig tilbage,
hvilket vi kun ville gøre i sjældne…
Det er okay. Men jo, du kunne have reddet dem.
Let nok, hvis du havde haft tro.
Jeg ved ikke, hvad der sker. Hvad sker der?
Det er slut, hr. Hobbs.
Det er slut på alting.
Og alle de dage, du besluttede ikke at dyrke Gud,
alle de dage, du vendte ham ryggen.
Redskaberne til din frelse var der.
Dørene stod altid åbne, men du…
Men du gjorde det bare ikke.
I den afgørende time vidste du det ikke.
De er hos Gud nu.
Glæd dig over det.
Jeg ønsker dig fred og Guds nåde.
Der er desværre ingen plads til ham.
Jeg reddede ham, Bev.
Han har altid været venlig.
Beklager, Howie.
Jeg tænkte på,
at du kunne gå en tur?
Nede ved kysten? Du kan lide vandet.
Det ved jeg, du kan.
Måske kan du bare se solopgangen.
Gud er hos dig, Howie, det lover jeg.
Det er afskyeligt.
Hey.
Før ham ind.
Du følger mig, min søn.
Du er velkommen i Skt. Patrick.
Alle er velkomne.
Alle er velkomne, ellers er det ikke Guds hus!
Godt.
Du går ud bagved gennem vestibulen. Du går mod vandet.
Det var planen.
Gud, jeg er stolt af dig.
Jeg er ked af, at vi aldrig har sagt det, din mor og jeg, men jeg…
Jeg elsker dig så højt.
Jeg har været så stolt af dig,
og jeg ville bare ønske, at vi kendte hinanden bedre.
I lige måde.
Gå bagud. Jeg tager mig af…
Hun ville…
John.
John?
Skat! Åh gud! Nej!
Nej! Sarah!
Se på mig. Nej. Sarah.
John.
Det er okay. Sådan.
Det er okay.
Nej!
Min skattepige. Åh gud.
Som lille pige
var hendes yndlingssted på øen den lille bro ved mosen.
Den lille bro.
Stop!
Din modbydelige slange!
Ville du brænde os i vores hjem?
Jeg vidste det den første dag, du satte fod på øen.
Selvfølgelig ville du det.
Terrorist.
I kan bare ikke få den bygning. Det er alt.
Det er den sidste, der er tilbage.
Sultne, hvad?
Beskidt blod.
Wow.
Tænk, at du ikke ventede, til vi alle var inde,
så kunne du virkelig have moret dig.
Tænk, at du handlede, da den stod tom, kujon.
Men det er den ikke, vel?
Tom, mener jeg.
Nej!
Hey.
Knægt.
Nej.
Der er et vers i Biblen, jeg aldrig har glemt.
"Han lader sin sol stå op over onde og gode."
Far!
Far.
Far, rejs dig.
Der må være et andet sted.
Nej, Bev. Der er ingen andre steder.
-Du har brændt det hele ned. -Nej, jeg…
Vi bør lede efter Leeza. Lad os finde Leeza.
Leeza.
Hvor kan vi ellers gå hen?
-Der må være et andet sted. -Nej.
-Bådene! -Bådene er væk, Bev.
Hey, knægt.
Er du okay?
Det tror jeg ikke.
Jeg tror, jeg…
Jeg tror, at jeg slog min mor ihjel.
Ja. Jeg har gjort noget i aften, som jeg føler…
Jeg har gjort ting.
Tilgiver du mig?
Jeg tilgiver dig.
Kom nu. Også dig, Howie.
Hold ud.
Far.
Der.
Den er på vej vestpå.
Den flygter.
Den flygter fra solopgangen.
Tror du, den klarer det? Før solopgangen?
Halvtreds kilometer?
Den kan knap nok flyve.
Det tror jeg ikke, at den kan.
Hvad sker der?
Hvad?
Når vi dør.
Hvad sker der?
Ja, hvad fanden sker der?
Hvad tror du, der sker, når vi dør?
Mig?
Ja.
Mig selv.
Det er problemet.
Det er hele problemet.
Ordet: "Selv".
Det er ikke ordet.
Det er ikke rigtigt…
Det er det ikke.
Hvordan glemte jeg det?
Hvornår glemte jeg det?
Kroppen dør celle for celle, mens hjernen fortsat affyrer neuroner.
Små lyn som et fyrværkeri indvendigt.
Jeg troede, at jeg ville fortvivle eller blive bange, men slet ikke.
Overhovedet ikke.
For jeg har for travlt.
Jeg har for travlt med at huske.
Naturligvis.
Jeg kan huske, at hvert atom i min krop er smedet i en stjerne.
Denne masse, denne krop er stort set tomrum,
og fast masse?
Det er blot energi, der vibrerer helt stille, og der er ingen mig.
Det var der aldrig.
Min krops elektroner blander sig og danser
med elektronerne på jorden under mig og luften, jeg ikke længere indånder.
Og jeg husker,
at der ikke er et punkt, hvor noget af det ender, og jeg begynder.
Jeg husker, at jeg er energi. Ikke hukommelse.
Ikke selvet.
Mit navn, min personlighed, mine valg kom efter mig.
Jeg var der før dem og vil være der efter,
og alt andet er billeder, der samles op undervejs.
Små drømme iler afsted trykt på min døende hjernes væv.
Og jeg er lyset imellem. Jeg er energien, der affyrer neuroner,
og vender tilbage.
Blot ved at huske vender jeg hjem.
Det er som en vanddråbe, der falder tilbage i havet,
som den altid har været en del af.
Alle ting er en del.
Vi er alle en del.
Du, jeg og min lille pige, min mor og min far,
alle, der har været, hver plante, hvert dyr, hvert atom,
hver stjerne, hver galakse, det hele.
Der er flere galakser i universet, end der er sandkorn på en strand.
Og det er det, vi taler om, når vi siger "Gud".
Den eneste ene.
Kosmos og dets uendelige drømme.
Vi er kosmos, der drømmer om sig selv.
Det er bare en drøm, som, jeg tror, er mit liv. Hver gang.
Men jeg glemmer det. Det gør jeg altid.
Jeg glemmer altid mine drømme.
Men nu i dette splitsekund, i øjeblikket, jeg husker,
lige nu, forstår jeg alt med det samme.
Der er ingen tid. Der er ingen død.
Livet er en drøm.
Det er et ønske.
Man fremsætter det igen og igen i al evighed.
Og jeg er det hele.
Jeg er alt. Det hele.
Jeg er den, jeg er.
Tilgiv mig.
Mine ben…
Tekster af: Maria Kastberg