NETFLIX-SARJA
KIRJA VII: JOHANNEKSEN ILMESTYS
Sattuiko sinua?
Sattui.
Ei!
Ihmisiä vedetään pois taloistaan.
On päästävä pois. -Minne me menemme?
Kirkkoon hakemaan poikani. Hän on yhä kirkossa.
Mitä hänelle tehtiin? -Eddie…
Mitä isälle tapahtui?
En tiedä. -Sanoit tutkineesi asiaa.
Sinulla oli näytteitä.
Enhän. En tiedä. -Olkaa hiljaa.
Onko jollakulla kenttää?
Ei. Tukiasema on kai sammutettu.
Ja lautat on lähetetty pois.
Sturge peukaloi veneitä. Näimme tänään.
Veneet, puhelimet, sähkö. Meidät eristetään.
Veneet. -Minulla on kanootti Uppardsissa.
Ei sillä varmaan saa ketään mantereelle,
mutta ainakin pois saarelta.
Vanhempani… He ovat tuolla. Kai he tulevat mukaan?
Lääkäriin. Kyllä siihen mahtuu.
Kalastusveneissä on tilaa. -En tarkoita sitä.
Hän ei puhu lähtemisestä.
He tulevat perään, kuten Bev sanoi.
Siksi niitä ei upotettu.
Siksi vain tulppia irrotettiin. He tarvitsevat veneitä.
Että voivat lähteä… perään.
Sarah, sanoit, että se on tartunta.
Jos yksikin heistä pääsee mantereelle…
Mitä tämä hyödyttää?
Mitä hyötyä tästä on? Aseista ja veitsistä?
He palaavat aina.
Näithän, että ne… Tämä ei onnistu.
Ei onnistu koskaan.
Ehkä ei.
Saamme ehkä vähän lisäaikaa.
Hetken aikaa hengissä.
Voi olla kyse minuuteista.
Ehkä sekunneista.
En ole koskaan tajunnut sitä.
Uskomme kaikki taivaaseen.
Ja että se odottaa meitä.
Sitten kynsimme, taistelemme ja anomme -
lopuksi muutamaa lisäminuuttia.
Minuutteja.
Ei ole enää kyse meistä -
vaan kaikista muista maailmassa.
Tuntemattomien kuolemasta.
Se on suurinta rakkautta.
Mitä iso kirja sanoo, eikö niin?
Ensin on saatava teidät turvaan.
Ei, voimme auttaa. -Ei.
Ei. -Oikeasti, ei.
Entä jos menemme rantaan ja sitä pitkin Uppardsiin,
sinä otat kanootin ja melot…
Uudestaan.
Erin Greene!
Puhuttaisiinko loppuun?
Ehkä hän ei ole… -Hän on tuolla.
Ei.
Mene sinä. Vie lapset turvaan.
Olisi asiaa Beville.
Äiti!
Rakastan sinua. -Äiti!
Valtavasti. -Äiti!
Mene.
Ei kiistaa kanssasi, Annie Flynn.
Haluan vain jutella Erin Greenen kanssa.
Ja Sarah Gunningin.
Ehkä terrorismifani-seriffin, jos hän on yhä mukana.
Niin. He ovat kaikki siellä.
Ja kaksi lastakin. -Lapset selviävät.
Heidät on jo pelastettu.
Et kai usko, että saattaisin lapset vaaraan?
Mitä varten tuo on, Annie? Ei kai meitä?
Tuollainen on jo ohi. -Ei ole.
Bev, kuuntele minua.
Sinun olisi pitänyt kuulla tämä elämäsi aikana.
Et ole hyvä ihminen.
No…
Tuo oli tarpeetonta.
Jumala ei rakasta sinua enempää kuin muita.
Et ole sankari.
Etkä taatusti ole uhri.
Sinuna en luennoisi, Annie Flynn.
En ennen kuin vetäisin hirren omasta silmästäni.
Ikävä puhua pahaa kuolleista, mutta jos Riley Flynn,
juoppo ja murhaaja -
oli todiste vanhemmuuden laadusta…
Hän oli.
Joka osa hänestä.
Jumala rakastaa häntä.
Yhtä paljon kuin sinua, Bev.
Miksi se järkyttää sinua niin?
Ajatuskin, että Jumala rakastaa kaikkia yhtä paljon kuin sinua.
Hän pelaa aikaa. Katso takaa.
Jessus!
Kaikki hyvin. Selviät kyllä, Annie.
Katso minua. Pääset jalkeille ihan pian.
Sinä…
Varpuset.
Raamatussa sanotaan: "Yksikään varpunen ei putoa maahan,
ellei teidän Isänne sitä salli. Hän aistii jokaisen kuoleman."
Olin nuorena lähetystyössä Etelä-Amerikassa -
ja seisoin -
ison vesiputouksen luona.
Se oli valtava. Sen paino…
Sen kohina peitti kaikki muut viidakon äänet.
Joka linnun ja joka äänen. Sitten vanhempana -
mietin kuolemaa, kuinka moni kuolee joka sekunti.
Ihmisiä, eläimiä, varpusia.
Jos putouksen jokainen vesipisara olisi kuolema,
ajattelin, että tuollaista Jumalalla varmaan on.
Joka päivän joka tunnin joka hetki loputtomiin kuolemaa,
ja noin kovaa. Miten hän voisi kuulla -
kuiskaamani rukoukset tuossa kuolemien kohinassa?
Nähtyäni, mitä olin saanut, ajattelin:
"No, tässä on sen kohinan loppu."
Ei enää kuolemaa.
Mutta jos olen rehellinen, eikä muuta kannata olla,
se johtui sinusta.
Sinusta. Ja Sarahista. Siksi tein sen.
Siksi panin sen siihen kirstuun.
Siksi lahjoin ja valehtelin ja salakuljetin sen takaisin.
Syy oli se. En halunnut sinun kuolevan.
En muidenkaan, mutta ei…
En halunnut sinun ja Sarahin…
Koko elämämme on mennyt hukkaan.
Vain tuijottelua kirkossa.
En uskaltanut olla kanssasi.
En uskaltanut kertoa tyttärellemme totuutta.
Eikä se koskaan tuntunut synniltä.
Et tuntunut synniltä, eikä tyttäremme tuntunut synniltä.
Hän ei ollut mikään erehdys.
Ei koskaan.
Mitä olisimme mahtaneet?
John.
Se oli erilainen maailma. -No…
Mietin aina itsekseni -
niinä raskaina öinä, kun olit niin lähellä,
nukuit sinulle tarkoitetun miehen vierellä, että sinä…
Että sinä…
Jos olisit vain pyytänyt, olisin riisunut tämän kauluksen -
ja lähtenyt kanssasi.
Olisin lähtenyt maan ääriin.
En aikonut koskaan tehdä sitä, John.
En sinulle. Enkä Sarahille.
Enkä miehelleni. En sodan jälkeen.
En aikonut pilata kenenkään elämää.
Mutta se on ohi nyt.
Teimme valintamme.
Elimme elämämme.
Sarah varttui ja me hiivuimme, ja niin sen pitikin mennä.
Sen piti olla ohi.
Entä uusi mahdollisuus?
Tällä kertaa voisimme olla perhe.
Voitko kuvitella ihmeellisempää ihmettä?
Toki sokeuden parantaminen.
Tai meren jakautuminen.
Mutta toinen mahdollisuus?
Se on oikea ihme.
Apua! Auttakaa joku!
Mieheni! Apua!
Hiljaa. -Apua! Auttakaa!
Meidän pitää mennä. Nyt. -Auttakaa!
Hei, Flynn. -Auttakaa minua!
Te tuoksutte hyvältä.
Siis… tuoksutte upealta.
Peräänny.
Rättipää.
Auttakaa!
Apua!
Leeza. -Isä?
Isä.
Juokse!
Mene!
Juokse!
Miksi hän teki noin?
Ei sillä väliä.
Tuo palo pitää sammuttaa.
En tiedä.
Jos se kasvaa liikaa, se voisi…
Siis koko saari. Tällä tuulella se on kuin ruutitynnyri.
Se voi palaa poroksi kuin vuonna -84.
Ei täysin. Pitäisi polttaa enemmän kuin -
länsipenger, ja silloinkin…
Kirkko ei palanut vuonna -84.
Ilmestyskirja.
"Ja ensimmäinen enkeli puhalsi pasuunaan: niin tuli rakeita ja tulta,
verellä sekoitettuja, ja ne heitettiin maan päälle;
ja kolmas osa maata paloi, ja kolmas osa puita paloi,
ja kaikki vihanta ruoho paloi."
"Mutta pelkurien ja epäuskoisten,
ja saastaisten ja murhaajien ja huorintekijäin ja velhojen -
ja epäjumalanpalvelijain ja kaikkien valhettelijain osa -
on oleva siinä järvessä, joka tulta ja tulikiveä palaa."
Palakoon kaikki.
Uusi vedenpaisumus.
Tulenpaisumus, ja St. Patrick's on oleva arkki.
Crockettin kansalaiset, hyvät ihmiset,
he tietävät, minne mennä myrskyssä.
Nosta tuo. Tule kanssani.
Minkä takia?
Minuuttien.
Jospa paikalla on vene, kenties moottorilla varustettu.
Pikavene tai vastaava.
Kaikki järjestyy.
Uskotko, että selviämme?
En sanonut niin. Sanon, että kummin vain -
kaikki järjestyy.
Hyvä on.
SEKATAVARAKAUPPA
Se on minun.
Sama täällä. Vain omaa vertani.
Se, mitä he tekevät ihmisille…
Mutta sinä et tee.
Ei, en minä. -Et tietenkään.
Tunnen sen jo silti, Ed.
Vatsaani sattuu. -Tiedän.
Tunnen sen.
Tuleeko minusta eläin, joka ei pysty vastustamaan?
Kun näin heidät kirkossa,
ajattelin, etteivät he voi sille mitään.
Että sitä ei voi olla tekemättä.
Se ei ole niin, Annie.
Minäkin tunnen sen.
Minäkin olen nälässä,
mutta en tehnyt sitä.
Mitä tahansa tämä onkin,
se ei muuta ihmistä.
He polttavat sen.
Miksi ihmeessä? Tuossa ei ole järkeä.
Toivottavasti nuoret ehtivät.
Niinpä.
Emme saa ikinä tietää.
Luultavasti emme.
He ehtivät.
Päätän, että he ehtivät.
Leeza!
Leeza, kulta, isä tässä!
Seuraa ääntäni, jos kuulet minut. Leeza, ole kiltti!
Leeza!
Leeza, muru!
-Leeza, muru, ole kiltti!
Kaikki hyvin. Voit tulla ulos.
Lopeta.
Tule.
Leeza Scarborough!
Isäsi on sairas huolesta.
Leeza!
Kertokaa kaikille. Kukaan, joka ei ole monitoimitalolla aamulla,
ei näe uutta aamua.
Hoidelkaa tyhjät talot, asuntovaunut, ihan kaikki.
Aurinko nousee pian.
Olette hereillä.
Luojan kiitos.
Ja te myös.
Monsignore, olette minua vahvempi sielu,
mutta jos annatte muille anteeksi, Taivaallinen isäkin antaa teille.
Kuka minä olen tuomitsemaan?
Mutta silti.
Päästitte heidät. -Tietenkin.
Tulkaa. Minä näytän teille.
"Herra hävitti kaikki olennot, jotka maan päällä olivat,
ihmiset, karjaeläimet, matelijat ja taivaan linnut: ne hävisivät maan päältä.
Nooa sekä ne, jotka olivat hänen kanssansa arkissa, jäivät henkiin."
St. Patrick's ei ole vain kirkko. Se on arkki.
Laitoin monitoimitaloon vuoteita valituille.
Pakenemme aluksiimme ja sitten,
kuten lampaat susien keskellä,
me levitämme hyvää sanaa.
Kuka päättää, ketkä valitaan?
Me. Te ja minä.
Mitä muille tapahtuu? -Enpä oikein tiedä.
Se ei ole minun asiani.
Se on heidän ja Jumalan välinen asia.
Ei.
Anteeksi?
Tämä meni väärin.
Älkää olko naurettava. -Ei Beverly, katso heitä.
Me olemme susia. -Ei.
Ei, ette kai tekin. Ette te, monsignore.
Olin väärässä. Olimme väärässä. Ja tämän täytyy loppua.
Tarvitaan johtaja.
Katsokaa heitä. He ovat hukassa ilman johtajaa, ilman paimenta.
Teidän täytyy olla olla se, monsignore. Olette aina ollut se.
Ei! En koskaan. Siitä pappeudessa on kyse.
Se en ollut koskaan minä. Sen pitää olla Jumalan asia.
No, ette kai sitten enää.
Hän kertoi sen meille, vai mitä?
Itse Jeesus. Hän varoitti meitä kirjanoppineista, papeista.
Matteus. "Isäksenne älkää kutsuko ketään maan päällä,
sillä yksi on teidän Isänne, hän, joka on taivaissa."
"Voi teitä, kirjanoppineet ja fariseukset, te ulkokullatut!"
Kyykäärmeitten sikiöt.
Mutta te, monsignore…
Monsignore Pruitt, pitikö teidän olla sellainen?
Hyve ei liene hyve, jos se ei maksa mitään.
Se meni aina näin. Olitte aina…
Olisitte aina viimeinen, vaikein, uskoni koetinkivi. Te.
"Mene pois minun edestäni.
Sinä olet minulle pahennukseksi,
sillä et ajattele sitä, mikä on Jumalan, vaan sitä, mikä on ihmisten."
"Suuri Babylon.
Huorien ja kaikkien kammotusten äiti maan päällä."
Toivottavasti nautitte auringonnoususta.
Mikä hätänä? -Ei mikään.
Olemme valmiit. Pitäkää heidät vielä hetki ulkona.
Tarvitaan tarkka pääluku,
että tiedämme veneiden lukumäärän.
He polttivat veneet.
Siis mitä?
He polttivat ne.
Ei haittaa.
Wade kutsuu lautat takaisin ajallaan.
Keitä he olivat?
Rakastan sinua, äiti. Ja sinua, isä.
Herra, pidä heidät turvassa.
Huolehdi heistä.
Kosketa heidän sydämiään ja päästä heidät huolesta.
Herra, anna vanhemmilleni rauha.
Aamen.
Äitini.
Ja isäni.
Ja veljeni.
Kaikki poissa, vai mitä?
Niin.
Minä olisin…
Jos olisin tiennyt sillä viimeisellä illallisella,
olisin toiminut toisin. -He tietävät sen.
He tietävät.
Hei. Kuka tuo on?
Onko tuo Howard?
Howard Hobbs.
Kappas, missä kunnossa. On ollut varmaan aikamoista,
mies parka.
En ole varmaan koskaan nähnyt teitä messussa,
ja silti teidät siunattiin tänään, eikö vain?
Pelastettiin.
Kastettiin. Mitä sanot?
Tapoin Julieni tänään.
Tapoitteko vaimonne?
Ja poikani. Tapoin poikani.
Ikävä kertoa, mutta olisitte voinut palauttaa heidät -
samoin kuin Sturge palautti teidät.
Mehän puhuimme, että niin tehdään vain harvoin ja erityisissä…
Kaikki hyvin. Mutta kyllä, olisitte voinut pelastaa heidät.
Helposti, jos teillä olisi ollut uskoa.
En tiedä, mitä tapahtuu. Mitä tapahtuu?
Loppu on koittanut.
Kaiken loppu.
Ja kaikki ne päivät, jolloin päätitte olla palvomatta,
kun käänsitte selkänne Jumalalle.
Välineet pelastukseen olivat aina ulottuvillanne.
Ovet olivat aina auki, mutta ette…
Ette tehnyt sitä.
Niin, kriittisellä hetkellä ette tiennyt.
He ovat Jumalan luona.
Luottakaa siihen.
Toivon teille rauhaa ja Jumalan armoa.
Hänelle ei ole tilaa sisällä.
Pelastin hänet, Bev.
Hän oli aina mukava minulle.
Olen pahoillani, Howie.
Voisimmeko ehkä -
mennä kävelylle?
Rantaan? Sinähän pidät vedestä.
Tiedän, että pidät.
Voit katsella auringonnousua.
Jumala on kanssasi, Howie, lupaan sen.
Tämä on karmivaa.
Hei.
Tuokaa hänet!
Seuraa minua, poika.
Olet tervetullut St. Patrick'siin.
Kaikki ovat.
Muuten tämä ei olisi Jumalan huone.
Hyvä.
Mene perälle eteishallin läpi. Mene veden luo.
Niin aioinkin.
Olen tosi ylpeä sinusta.
Anteeksi, ettemme kertoneet, äitisi ja minä, mutta…
Rakastan sinua kovasti.
Olen ollut ylpeä sinusta.
Olisimmepa tutustuneet paremmin.
Niinpä.
Mene takaa. Minä huolehdin…
Hän aikoi…
John.
Kulta! Voi hyvä luoja!
Ei! Sarah!
Katso minua. Ei. Sarah, kultaseni.
John.
Kaikki hyvin. Noin.
Kaikki hyvin.
Ei!
Pikku tyttöni. Voi luoja.
Kun hän oli pieni,
hänen lempipaikkansa koko saarella oli se pieni silta suon laidalla.
Se pikku silta.
Seis!
Senkin iljettävä käärme!
Aioitteko polttaa meidät koteihimme?
Tiesin heti, kun astuitte tälle saarelle,
että niin tapahtuisi.
Terroristi.
Tuota rakennusta ette saa. Siinä se.
Olen varma, että se on viimeinen.
Onko nälkä?
Likaista verta.
Kas, ette odottanut, että olemme kaikki sisällä,
jotta hupinne olisi täydellinen.
Toimitte, kun se oli tyhjä, senkin pelkuri.
Eihän se ole, vai mitä?
Siis tyhjä.
Ei!
Hei.
Poika.
Ei.
Tämä Raamatun kohta on jäänyt mieleeni.
"Hän antaa aurinkonsa nousta niin hyville kuin pahoille."
Isä!
Isä, nouse ylös.
Pitää olla jokin muu paikka.
Ei, Bev. Ei ole muuta paikkaa.
Poltitte kaiken. -Ei, minä…
Pitää etsiä Leeza.
Leeza.
Minne muualle voimme mennä?
On oltava jokin paikka. -Ei ole.
Veneet! -Veneet ovat poissa, Bev.
Hei, poika.
Oletko kunnossa?
En taida olla.
Luulen, että…
En tiedä, mutta taisin tappaa äitini.
Niin. Olen tehnyt tänään juttuja, jotka tuntuvat…
Olen tehnyt juttuja.
Annatko anteeksi, poika?
Annan anteeksi.
Tule. Sinä myös, Howie.
Koeta kestää.
Isä.
Tuolla.
Se menee länteen.
Se pakenee.
Se pakenee auringonnousua.
Luuletko, että se ehtii? Ennen auringonnousua.
Lähes 50 kilometriä?
Tuo otus tuskin lentää.
En usko.
Mitä tapahtuu?
Mitä?
Kun kuolemme.
Mitä tapahtuu?
Niin, mitä hittoa tapahtuu?
Mitä uskot tapahtuvan, kun kuolemme?
Puhunko itsestäni?
Puhu itsestäsi.
Minä itse.
Se onkin ongelma.
Siinä koko jutun koko ongelma.
Sana "itse".
Se ei ole se sana.
Se ei ole oikein.
Ei ole.
Miten minä sen unohdin?
Milloin minä sen unohdin?
Keho sammuu solu kerrallaan, mutta aivot tykittävät yhä neuroneja.
Pieniä salamoita, kuin sisäinen ilotulitus.
Luulin, että olisin epätoivoinen tai peloissani, mutta en ole.
En lainkaan.
On muuta tekemistä.
On niin paljon tekemistä. Muistamista.
Totta kai.
Muistan, että kehoni jokainen atomi on tähdissä taottu.
Tämä aine, tämä keho. Onko se enimmäkseen tyhjää tilaa -
ja kiinteää ainetta?
Se on hitaasti värähtelevää energiaa, eikä minua ole olemassa.
Ei ole koskaan ollut.
Kehoni elektronit sekoittuvat ja tanssivat -
maan ja ilman elektronien kanssa, enkä minä enää hengitä.
Ja muistan,
että ei ole pistettä, missä se päättyy ja minä alan.
Muistan, että olen energiaa. En muisti.
En itse.
Nimeni, persoonani, valintani, kaikki tuli minun jälkeeni.
Olin ennen niitä ja olen niiden jälkeen.
Kaikki muu on kuvia, poimittu matkan varrella.
Ohikiitäviä unosia, jotka on painettu kuolevien aivojeni kudokseen.
Olen salama, joka hyppii siinä välissä. Olen neuroneja tykittävä energia,
ja minä palaan.
Vain muistamalla minä palaan kotiin.
Se on kuin vesipisara, joka putoaa takaisin mereen,
jonka osanen se on aina ollut.
Kaikki asiat… osanen.
Kaikki me… osanen.
Sinä, minä ja pikku tyttöni, äitini ja isäni,
jokainen, joka on ollut olemassa, joka kasvi, eläin, atomi,
joka tähti, galaksi, kaikki.
Universumissa on enemmän galakseja kuin rannalla hiekanjyviä.
Siitä me puhumme, kun sanomme "Jumala".
Ainoa.
Kosmos ja sen loputtomat unet.
Olemme kosmos, joka näkee unta itsestään.
Elämäkseni luulemani on joka kerta pelkkä uni.
Mutta unohdan tämän. Unohdan sen aina.
Unohdan aina uneni.
Nyt tässä sekunnin murto-osassa muistan,
tällä hetkellä ymmärrän kaiken heti.
Ei ole aikaa. Ei ole kuolemaa.
Elämä on unta.
Se on toive.
Sanottu yhä uudelleen iankaikkiseen asti.
Ja minä olen se kaikki.
Olen kaikki.
Minä olen, että olen.
Anna anteeksi.
En tunne jalkojani.
Tekstitys: Mirja Muurinen